22 ACTA HORTV BERGIANI. BAND 4. N:0 I. 



Närmast honom till åldern kommer Peter Jonas Bergius, professor uti 

 naturalhistoria och farmaci i Stockholm. Hans viktigaste botaniska arbete behandlar 

 växter från Kaplandet. Han författade äfven en förtjänstfull »Materia medica 

 e regno vegetabili» och värdefulla af handlingar i hortikultur. Mest bekant i 

 nutiden är han såsom donator af Bergianska trädgården, »Bergielund», till 

 Vetenskaps- Akademien. 



Därnäst följer Johan Andreas Murray, som vann sin befordran i Tysk- 

 land. Han blef nämligen först extraordinarie och därefter (1769) ordinarie 

 professor i botanik vid Göttingens universitet. Såsom författare på det bota- 

 niska och särskildt det medicinskt botaniska området hör han till de mera 

 framstående. 



Vidare må nämnas Adam AfzeliuSj e. o. professor i farmakologi och 

 dietetik i Uppsala. Han utförde en forskningsresa i Guinea och Sierra Leone 

 i Afrika 1792 — 1796 och är för öfrigt känd såsom utgifvare af »Egenhändiga 

 Anteckningar af Carl Linn^us om sig själf». 



Yngst är Erik Acharius, den om botaniken mest förtjänte af alla. Han 

 är, som bekant, den vetenskapliga lichenologiens grundläggare. Hans bana 

 var ej universitetslärarens. Han var praktisk läkare, provinsialläkare i Öster- 

 götland 1789 — 1 8 19. 



Innan denna sammanträngda framställning af LiNNÉs lärareverksamhet 

 afslutas, torde några ord böra sägas om hans utländska lärjungar. Linné hade 

 nämligen ända från år 1748 nästan ständigt sådana. Hela summan af utlän- 

 dingar uppgår till nära 50. Största antalet visa åren 1760 — 1764. På de 

 olika länderna fördela de sig på följande sätt: Norge 9, Danmark 11, Ryss- 

 land 12, Tyskland 7, Schweiz 2, Italien i, Frankrike i, Holland i, England i, 

 Nordamerika i och Alger i. Såsom de — ■ naturvetenskapligt sedt — för- 

 nämsta af dem torde följande kunna betecknas. 



Bland norrmännen intages främsta platsen af Martin Vahl, som väl, 

 bredvid AcHARius och Thunberg, kan sägas vara den mest förtjänte botanisten 

 bland alla Linnés lärjungar. Han blef till sist professor i botanik och före- 

 ståndare för botaniska trädgården i Köpenhamn. Linnés lärjunge hade han 

 varit i ej mindre än fem år, 1769 — 1774. 



Bland danskarna intages främsta rummet otvifvelaktigt af Johan Christian 

 Fabricius, visserligen ej på grund af hans botaniska författareskap utan genom 

 hans entomologiska. Han verkade under en lång följd af år såsom professor 

 i naturalhistoria m. m. vid Kiels universitet. Linnés lärjunge var han 

 1762 — 1764. Uti en tysk tidskrift^ har han lämnat en skildring af sin vistelse 

 i Uppsala, som ger en så klar bild af Linnés personlighet och hans förhållande 

 till sina lärjungar, att jag ej kan underlåta att citera ett stycke lU" densamma. ^ 



Fabricius säger: »Tvenne hela år, nämligen 1763 och 1764 — LiNNÉ var 

 då i sitt 5 6: te år — hade jag lyckan att få åtnjuta hans undervisning, hans 

 ledning, hans förtroliga umgänge. Ingen dag förgick, då jag ej träffade 

 honom, icke hade dels bevistat hans föreläsningar, dels ock ofta tillbragt flera 



^ Deutsches Museum. 5 St. Leipzig 178U. 



-' Efter den svenska öfversättning som Tii. M. Fries lämnat i sin LiNNE-biografi, II sid. 14. 



