v. B. WITTROCK. LINNE. 21 



Pä anmodan af de engelska naturforskarne J. Ellis och P. CoLlNS.ON sände 

 Linné är 1760 till London sin efter Löflings bortgång »bäste Discipel», Daniel 

 SoLANDER. Huru högt värde LiNNÉ satte pä honom framgår bland annat däraf, 

 att då Linné år 1762 erhöll rättighet att själf utse sin efterträdare, vände han 

 sig i första rummet till Solander. Denne, som under tiden fått en förmånlig 

 anställning vid British Museum, afböjde dock anbudet. Solander föredrog att 

 blifva och förblifva engelsman. Såsom följeslagare åt den bekante botanisten- 

 mecenaten Joseph Banks, deltog han uti Cooks första världsomsegling 1768 — 

 i 77 i och gjorde därunder högst betydande samlingar af nya växtformer; sam- 

 lingar, hvilka blott till en ringa del kommo LiNNÉ till godo. 



Anders Sparrman, hvilken såsom 17-årig — i egenskap af skeppsläkare 

 — fått åtfölja den bekante, för naturforskning så verksamt intresserade kofiferdi- 

 kaptenen C. G. Ekeberg ^, till Ostindien och Kina, sändes år 1772 af LiNNÉ 

 till Kaplandet för naturhistoriska forskningar. Efter något mer än ett halfårs 

 flitig verksamhet där, fick han anbud att få medfölja på Cooks andra stora 

 forskningsfärd, hvilket anbud han också antog. Härigenom bereddes honom 

 tillfälle att under mer än två år besöka flera dittills outforskade antarktiska trakter. 

 Efter ännu ett 8 månaders besök i Kaplandet, återkom han till Sverige år 1776; 

 för sent dock för att med sina samlingar bereda den af sjukdom då nedbrutne 

 Linné någon nytta eller glädje. 



Samtidigt med Sparrman begaf sig äfven Linnés lärjunge Carl Peter 

 Thunberg till Kaplandet. Under ifrigt forskande stannade han där till år 1775 

 och hemsände redan 1773 betydande samlingar till LiNNÉ. Från Kap fortsatte 

 han till det dä i botaniskt hänseende ytterst litet bekanta Japan. Under sin 

 vistelse där, 1775 — 1776 lyckades han göra så omfattande botaniska studier, att 

 han sedermera kunde åstadkomma en »Flora japonica»; och denna af så stort 

 värde, att den förskaffat honom hedersnamnet »Japans Linné». Efter att på 

 hemvägen hafva anställt resultatrika naturhistoriska undersökningar äfven på Java 

 och Ceylon, återkom han till Sverige 1779, sålunda först efter LiNNÉS död. Bland 

 alla Linnés lärjungar intager Thunberg såsom forskningsresande otvifvelaktigt 

 den första platsen; ja man kan med skäl säga, att han var sin tidsålders främste 

 botaniske forskningsresande. 



Värdet för vetenskapen af dessa LiNNÉS apostlars resor måste sättas högt. 

 På den tiden var ännu blott en mycket ringa del af de utomeuropeiska ländernas 

 växtvärld känd. Nästan hvarje växtsändning från sådana trakter medförde i 

 Linnés hand kunskap om nya, för växtsystemets uppbyggande viktiga och 

 intressanta typer. I stor skala och med oöfverträfflig korrekthet tillgodogjordes 

 de också åt botaniken uti de olika upplagorna af LiNNÉS »Genera Plantarum» 

 och »Species Plantarum» samt uti andra hans arbeten. 



Några af de mera framstående bland LiNNÉS svenska botaniska lärjungar 

 må här — om också i största korthet — omnämnas. 



Främst till åldern står Erik Gustaf Lidbeck, som blef professor i natural- 

 historia (1756) och ekonomi (1787) vid Lunds universitet. Hans förtjänster ligga 

 hufvudsakligast på den använda botanikens, på hortikulturens, område. 



' Det var genom Lkeberg som Linné år 176:? erhöll de sä ifrigt efterlängtade lefvande 

 te-plantorna frän Kina. 



