v. ß. WITTKOCK. LINNE. 1/ 



Bredvid sin mycket stora medicinska praktik, fann han dock tid att ar- 

 beta i forskningens tjänst. Så utkommo under hans Stockholmstid nya, betyd- 

 Hgt förökade upplagor af »Systema Naturje» och »Fundamenta Botanica»; flera 

 smärre afhandlingar att förtiga. Hans föreläsningar på Riddarhuset såsom 

 »KongHg Botanicus» kräfde också sin tid, liksom äfven de i Mineralogien. Båda 

 beredde honom dock därjämte mycken glädje, då åhörareantalet vida öfver- 

 träffade all förväntan. Däremot dröjde det ej länge innan den stora läkare- 

 praktiken började kännas som en mycket tung börda. Den inneboende forskare- 

 anden började mer och mer att pocka på sin rätt till kraftig verksamhet i främsta 

 rummet på botanikens fält. ^ 



Därföre, då Olof Rudbeck på våren 1740 dog, tvekade han ej att söka 

 den efter honom lediga professorsplatsen. ^ En på det rent medicinska om- 

 rådet mer meriterad person, den förut omnämnde akademiadjunkten N. Rosén 

 (adlad Rosén von Rosenstein), erhöll dock tjänsten. Samma år på våren 

 lyckades det universitetskanslern förmå den nära 80-årige Lars Roberg att 

 taga afsked från sin professur. Linné anmälde sig äfven då som sökande; 

 men hade till medsökande medicine adjunkten J. G. Wallerius. Denne, som 

 uti en utgifven akademisk disputation sökte på allt sätt nedsätta värdet af 

 Linnés författarskap, vann understöd hos en del vederbörande; men efter 

 många och långa strider ^, kom det dock därhän, att Linné erhöll professuren. 

 Linné blef sålunda d. 5 maj 1741 utnämnd till professor, men ej i botanik 

 utan i praktisk medicin. Såsom ofvan blifvit nämndt, hade föregående år 

 Rosén erhållit professuren i botanik och anatomi. Hvarken han eller Linné 

 hade sålunda kommit på sin rätta plats. Att få detta förhållande ändradt 

 mötte dock ingen svårighet. På gemensam framställning af bägge de nyut- 

 nämnda professorerna blef en ny fördelning af läroämnena besluten, hvarigenom 

 på Linnés lott föllo botanik, metallurgisk kemi, semiotik, . dietetik och materia 

 medica, hvartill kom prefekturen öfver akademiens botaniska trädgård. Denna 

 fördelning blef af universitetskanslern fastställd d. 21 januari 1742. Härigenom 

 erhöll Uppsala universitet tvenne lärare af främsta rang; den ene till och med 

 öfver all rang, en ■ botanicorum princeps^, som gjorde Uppsala för ett tredje- 

 dels sekel till själfva centrum för den vetenskapliga forskningen på natural- 

 historiens — särskildt botanikens — område. 



> Belysande i detta afseende är hvad Linné, sedan han lämnat Stockholm, skref till frans- 

 mannen Sauvage : »Genom Guds nåd är jag nu befriad från det eländiga praktikträlandet i Stock- 

 holm, konungen har utnämnt mig till medicine och botanices professor wid Uppsala universitet och 

 därigenom ätergifwit mig åt botaniken, hvarifrån jag varit biltog under tre år, som jag måst till- 

 bringa bland sjuka i Stockholm. Om lif och hälsa förunnas mig. skall Xi, som jag hoppas, nu 

 få se mig uträtta något i botaniken.» 



- Beträffande de förhållanden, som stodo i samband med Linnés professorsutnämning, se 

 den utförliga och intressanta framställningen i Tu. M. Fries' stora LiNNÉ-biograti. I, sid. 275 — 303. 



^ Linnés enda inlägg i dessa strider var, att han lät — under titeln "Orh/s oiidili jiidi- 

 riiiiii t/c Cor. Liuiia-i, M. D., sci/pfis" — trycka en liten skrift, innehållande en förteckning på 

 hans utgifna arbeten, ett uppräknande af de naturforskare, som antagit hans system, samt en 

 sammanställning af de uttalanden om honom och hans verksamhet, som gjorts af mera framstående 

 naturforskare. 



3 



