v. B. WITTROCK. LINNE. I3 



Men Linnés produktivitet var genom allt detta myckna dock ingalunda 

 uttömd. Är 1738 publicerade han ett af sina förnämsta verk »Classes Plantarum, 

 seu Systemata Plantarum omnia a fructificatione desumta, quorum XVI 

 universalia et XIII partialia compendiose proposita secundum classes, ordines et 

 nomina generica cum clavi cujusvis methodi et synonymis genericis». Uti 

 detta, som innehåller en i afseende på exakthet hittills oupphunnen historisk 

 framställning af växtsystematikens utveckling till Linnés tid, klargöres för första 

 gången skillnaden mellan de artificiella och det naturliga växtsystemet; på samma 

 gång som genom uppställandet af ett betydligt antal »ordines naturales» en 

 väsentlig grundval för det naturliga systemet lägges. — Samma år under sin 

 Hollandsvistelse utgaf han »Corollarium Generum» och »Methodus sexualis», 

 hvarjämte han redigerade och bragte till tryckning sin studiekamrat och nära 

 vän, P. Artedi's efterlämnade »Ichtyologia.»^ 



I längden kunde dock icke ens en så stark konstitution både till kropp 

 och själ, som den Linné ägde, utan skada uthärda ett arbete af nu beskrifven 

 beskaffenhet. Linné säger själf: »Af allt detta arbetet blef han ock så utmärglad 

 vid hösten af åhret, att han icke mer kunde tåla Holländska luften.» Han beslöt 

 sig därföre för att lämna Clifford; ehuru denne genom de mest fördelaktiga 

 ekonomiska anbud gjorde allt hvad göras kunde för att kvarhålla honom. 



Långt hann dock icke Linné denna gång på sin hemfärd. I Leyden, 

 som han besökte, för att säga alla sina därvarande vänner farväl, lät han sig 

 af professor van Royen öfvertalas att stanna ett halft år såsom hans gäst, för 

 att hjälpa honom att bringa den botaniska trädgården i vetenskaplig ordning 

 samt att för honom »demonstrera sina Fundamenta Bota nie a, h varigenom 

 LinNjEI principer kommo publice wid en så lyster Academie att propageras.» 



Under denna tid erhöll Linné genom Boerhaave anbudet att blifva 

 »ordinarie Medicus» uti den holländska kolonien Surinam i Sydamerika, en be- 

 fattning som ansågs vara i hög grad ekonomiskt fördelaktig. Linné afslog 

 emellertid anbudet på samma sätt som han förut gjort, då det — likaledes genom 

 Boerhaave — erbjöds honom att blifva resande växtforskare i Kaplandet, med 

 säker utsikt att vid sin återkomst erhålla »wärkelig Professors fullmakt». Genom 

 Linnés uttalande beträffande detta anbud får man veta, hvad det egentligen 

 var, som band honom vid Sverige. Uttalandet lyder: »Men Linn.eus försakade 

 detta tillbud,, under sken att han icke tålde de v^^arma climater som uppfödd i 

 de kalla, fast han hade andra resoner, nämligen att han var engagerad [för- 

 lofvad] hemma.» 



Under sin vistelse hos van Royen fick Linné tillfälle att säga ett sista 

 farväl till sin beundrade lärare och vän Boerhaave. Denne, som var mycket 

 svårt sjuk och som förbjudit alla besök, mottog dock LiNNÉ, som därom skrifver: 

 »Linn.eus war ock den enda, som fick komma in, att kyssa sin stora Informators 

 hand, med ett bedröfweligt vale, då den swaga Gubben hade ännu så mycket 

 krafter i sin hand, att han förde Linn^ei hand till sin mun och kyste henne 

 tillbakas, sågandes: »Jag har lefwat min tid och mina åhr, samt gjordt, hwad 



^ P. Artedi, Linnés mest själsbefryndadc kamrat under Uppsala-tidcn, omkom genom 

 olyckshändelse i Amsterdam år 1735. 



