v. B. WITTROCK. LINNE. II 



rent af lysande: fritt vivre, en betydlig penningelön, rättighet att för biblioteket 

 inköpa dé böcker som fattades, och för trädgården förskaffa de nya växter, 

 som annorstädes ifrån kunde erhållas. 



Linné tvekade ej att mottaga anbudet och fick ej heller någonsin skäl 

 att ångra det. I sina förut citerade »Egenhändiga anteckningar» skrifver Linné 

 följande: »Alltså blifwer LinNyEUS hos Clifford, där han får lefwa som en 

 Prins, får den största Trädgård under sin inspection, får förskrifwa alla de 

 örter, som saknas i Trädgården och köpa de böcker, som fattas i Biblio- 

 -theket; ty war ock nu tillfälle för Linn.eus att arbeta i Botaniquen, då han 

 hade alla de tillfällen, som önskas kunne. Han arbetar ock därpå både dag 

 och natt.» Längre fram i samma »Egenhändiga Anteckningar» förtydligar han 

 uttrycket att »lefwa som en Prins» på följande sätt: »Han lefde i allt det 

 wälstånd, som en dödlig önska kunne; ty han reste in till Leyden att höra 

 BoERHAAVE, när han behagade, fick åka på Amsterdams gator med 2 par 

 hästar, fick wara i Amsterdam, då han behagade och fick wara på Hartecamp 

 i den sköna Trädgården, när honom lyste, och hade där all uppwaktning af 

 kock och betjenter, och kunne alltid emottaga dem, som gjorde besök, med 

 all högtidlig välfägnad.» 



Linné innehade platsen som »Cliffords botanicus» i fulla två år, från 

 den 13 september 1735 till den 7 oktober 1737. Hvad han under denna 

 tid uträttade till den botaniska vetenskapens fromma är så oerhördt mycket, 

 att man med allt skäl kan instämma uti hvad Linné sedermera därom själf 

 yttrade, då han benämnde det »ett arbete det knapt menskiligt syntes». 



Såsom prefekt för Cliffords botaniska trädgård hade Linné i främsta 

 rummet att granska och rätta bestämningarna af trädgårdens mångtaliga växter 

 från alla jordens trakter; ett arbete som redan i och för sig skulle hafva 

 gifvit en vanlig, skicklig växtkännare fullt nog att göra. Vidare hade han 

 till åliggande att på allt sätt söka öka trädgårdens växtskatter, hvilket med- 

 förde resor till olika platser, där sådana kunde erhållas. Bland dessa resor 

 må särskildt nämnas Linnés färd till England som.maren 1736. Han besökte 

 där dels London samt dels och hufvudsakligen Oxford, hvarest den med rätta 

 så berömde J. J. Dillenius var professor och föreståndare för den botaniska 

 trädgården. Vid Linnés första besök hos Dillenius mottogs han på ett rent 

 af ovänligt, »spotskt», sätt och detta därför, att Dillenius hyste den före- 

 ställningen att Linné angripit honom i ett arbete, »Genera Plantarum», som 

 då höll på att tryckas och om hvilket Dillenius erhållit någon ofullständig 

 kännedom. En närmare bekantskap med LiNNÉ omstämde honom dock, och 

 detta så fullständigt, att han till och med erbjöd »LinN/EUM att lefwa och dö 

 med sig, som professionens lön wore tillräcklig för begge». Alla de växter, 

 som Linné önskade sig för Cliffords trädgård, erhöllos vid afresan till skänks. 



Men dessa Linnés mera praktiska bestyr för Hartecamp-trädgårdens 

 räkning äro för intet att räkna, mot hvad lian samtidigt uträttade såsom 

 botanisk, reformatorisk författare. 



De Linnés arbeten, som sågo dagen åren 1736 och 1737 äro följande, 

 smärre afhandlingar ej medräknade. 



