8 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 I. 



Under denna lyckliga period bedref Linné med brinnande ifver sina egna 

 botaniska forskningar. Själf säger han: »Nu användes dagarne på arbete med 

 Disciplarne, och nätterna på utarbetande af det nya System och den Reformation», 

 som LiNN^us begynt i Botaniquen. Nu begynte han skrifva sin Bibliotheca 

 Botanica, sina Classes Plantaruni, sin Critica Botanica och sina Ge?tera Plantannn. 



Ännu en annan följd af den nära bekantskapen med Rudbeck blef Linnés 

 för den botaniska vetenskapen — eller rättare för så godt som alla de natur- 

 historiska vetenskaperna — så resultatrika Lappska resa. Rudbeck hade nämligen 

 år 1695 utfört en resa till norra delarna af Lappland i naturhistoriskt syfte; »och 

 som Rudbeck ofta tält om de sällsanmia phaenomena och örter, han sett på 

 Lappska resan, så hade Linn^US fattat en stor håg att se dessa länder». Han 

 inlämnade till Vetenskaps-Societeten i Uppsala en synnerligen väl affattad och 

 motiverad ansökan om ett reseunderstöd, hvilket han också, med hjälp isynnerhet 

 af Societetens sekreterare, den berömde Anders Celsius, erhöll. 



En resa i Lappland betydde då något helt annat än nu. Den betydde 

 en färd • — ■ mestadels på egna ben — genom ett land utan tillstymmelse till 

 ordnade kommunikationer, utan härberge för främlingar, mycket sparsamt 

 bebodt af en folkstam med helt annat språk och lefnadssätt än den svenskas; 

 med ett ord en ren vildmark och till mycket stora delar en ödemark. Färden 

 betraktades också som så farlig, att Linné ansåg sig först böra resa hem till 

 sina föräldrar för att rådgöra med dem. Sedan deras begifvande inhämtats, 

 företog Linné aftärden från Uppsala den 23 maj 1732. Hans utrustning var af 

 allra enklaste slag; icke tyngre än att han själf lätt skulle kunna bära den hel 

 och hällen. Resan till Lappland genom Uppland och Norrland skedde ständigt 

 till häst; i Lappland däremot till fots, eller då så var möjligt, i båt. Att följa 

 Linné på hans färd, under hvilken han oafbrutet förde en utförlig, nu i sin 

 helhet publicerad dagbok, tillåter ej utrymmet. Blott därom må erinras, att 

 Linné besökte först Lycksele lappmark, därifrån han efter att hafva utstått 

 lifsfarliga besvärligheter, måste vända om till kusten; vidare Lule lappmark 

 samt efter en högeligen pröfvande marsch öfver fjällryggen, norska hafskusten, 

 norr om polcirkeln. Återvägen togs norr om Bottniska viken genom Finland, 

 som han sålunda också fick stifta bekantskap med. Till Uppsala återkom han, 

 helbrägda, i midten af oktober. 



För Linné var denna resa af allra största betydelse. Den skänkte honom 

 ett nytt och vidsträckt öfningsfält för hans medfödda, utomordentliga iakttagelse- 

 förmåga. Han lärde här känna en helt ny natur, en ny växtvärld, en ny djur- 

 värld och en ny människovärld. Och med sådan skarpblick och i sådan om- 

 fattning gjorde han sina iakttagelser, att hans resebeskrifning med skäl kan 

 uppställas som ett mönster för dylika skildringar. 



Den första afhandling af Linné, som utkom i tryck, är en förteckning 

 öfver de af honom i Lappland iakttagna växterna, hans »Florula Lapponica», 

 som infördes i Vetenskaps-Societetens Acta åren 1732 och 1735; en afhandling 

 som också är den första, i hvilken hans nya växtsystem, sexualsystemet, kommit 

 till användning. De botaniska iakttagelserna i sin helhet från lappska resan 

 framlades först uti den under Linnés Hollandsvistelse år 1737 utgifna, med rätta 

 så berömda »Flora Lapponica». 



