v. B. WITTROCK. LINNE. 



I början af hösten 1728 anlände Linné till Uppsala. Sedan de 100 

 dalerna tagit slut, blef hans ekonomiska ställning rätt svår. Men här — som 

 nästan alltid — hade Linné lyckan med sig. Vid ett af sina studiebesök på våren 

 1729 uti den botaniska trädgården tilltalades han af en professor, som visserligen 

 egentligen var teolog, men som därjämte var mycket intresserad för och kunnig 

 i botanik, doktor Olof Celsius d. ä. Denne frågade honom, om han studerade 

 botanik, om han kände växterna i trädgården och om han hade något her- 

 barium. Då Linné på ett synnerligen tillfredsställande sätt besvarade dessa 

 frågor, därvid meddelande, att han hade mer än 600 växter i sitt herbarium, 

 hvilket på Celsii begäran förevisades, bestämde sig Celsius för att under- 

 .stödja den unge, så lofvande växtforskaren . Han upplät bostad åt honom 

 uti sitt hus och lät honom merendels spisa vid sitt bord. Sitt botaniska 

 bibliotek ställde han till Linnés förfogande, och vid sina botaniska färder i 

 Uppland lät han Linné medfölja såsom en nyttig och angenäm följeslagare. 



Någon undervisning i botanik kom aldrig Linné till del vid universitetet. 

 Professor Rudbeck, som var mycket ålderstigen, föreläste blott ett år och då 

 öfver ett zoologiskt ämne. Någon lärare, i vanlig mening var ej heller för 

 Linné behöflig. Han hade inom sitt eget bröst en lärare, som ständigt och 

 säkrare förde honom framåt, än hvad någon annan skulle hafva kunnat göra det. 



Med anledning af en i slutet af år 1729 utkommen qvasi-botanisk disputa- 

 tion yFapog (pvioiv sive Nuptias Arborum», sammanskref Linné en uppsats med 

 titeln »Frailudia Sponsaliorum arborum», i hvilken han redogjorde för fransmannen 

 Vaillants åsikter i ämnet, med bifogande af en framställning af sina egna iakt- 

 tagelser öfver ståndare och pistiller såsom »de essentiellaste delar i blomman». 

 Denna uppsats, som cirkulerade i åtskilliga afskrifter, kom äfven i händerna på 

 Olof Rudbeck, som genast insåg dess värde och satte sig i förbindelse med den 

 unge studenten, »som i Botanicis så vore försigkommen». En synnerligen viktig 

 följd af den sålunda inledda bekantskapen blef, att Rudbeck, som på grund af 

 ålder erhållit befrielse från offentliga föreläsningar, utverkade, att den 23-åriga 

 studenten Linn^us förordnades att sköta de offentUga demonstrationerna i botaniska 

 trädgården. Redan vid detta Linnés första framträdande som lärare visade sig 

 hans högst ovanliga begåfning äfven på detta område. Under de två år, hans 

 förordnande räckte, var han ständigt omgifven af skaror af intresserade åhörare; 

 han säger själf i bref till Stob^us: »från påsk till midsommar hade jag mest 

 alltid 200 å 400 auditores». Men han skötte ej blott undervisningen vid träd- 

 gården; han vidtog äfven åtgärder för att upphjälpa den ur det förfall, i hvilket 

 den så småningom råkat, därvid ordnande växterna efter sitt eget sexualsystem^ 



En annan följd af bekantskapen med Rudbeck var, att han sommaren 

 1730 blef antagen till informator för dennes yngre söner. Han erhöll sålunda 

 sin utkomst betryggad, och hade, såsom boende i Rudbecks hus, synnerligen 

 godt tillfälle att begagna sig af det rika Rudbeckska botaniska biblioteket. 



^ Uti Linnés "Bibliotheca Botanica" heter det "Upsaliensem Hortum instruximus .^nno 1731 

 secundum methodum nostrum sexualem". 



