INLEDNING. 



När Matssons bearbetning af släktet Rosa i Neumans flora utkom, var 

 för ett erfaret öga lätt att se, att vår svenska rodologi inträdt i ett nytt skede. 

 Nu fanns för första gången möjlighet att för en funnen rosa-form hvilken som 

 helst vinna säker bestämning, i stället för att allt ditintills ett kaos af oreda 

 och obestämdhet omöjliggjort hvarje försök till formutredning. Liksom säker- 

 ligen hos flera väcktes hos mig lust att göra närmare bekantskap med dessa 

 vår floras skönaste alster. Redan ett par gånger förut hade min smak för 

 kritiska växter drifvit mig att börja rosa-studier, men jag hade ej kunnat 

 komma någon väg, då jag genast fann, att de härskande rodologiska principerna 

 lämnade ingen som helst duglig utgångspunkt för bestämning af åtminstone 

 mellersta Sveriges rosa^. Nu tycktes bättre förutsättningar vara gifna för ett 

 fruktbart rosa-studium. 



Under mina hieracie-studier på 70-talet hade jag funnit bästa sättet att 

 vinna resultat vid »polymorfa» växtgruppers studium vara att inom ett litet 

 område söka göra sig bekant med samtliga förekommande former, i stället för 

 det förr vanliga att genomresa stora områden för urskiljande och insamlande af 

 »utmärktare» former, med förbiseende af de »triviellare» eller »mindre typiska». 

 Jag ville försöka samma forskningssätt på rosorna och hoppades i Mölnbotrakten 

 ha ett lätt genomarbetadt område. Till denna klimatiskt rätt ogynnsamma trakt 

 borde endast ett fåtal af härdigare och mer triviella former hittat väg, hvilka 

 kunde antagas redan bekanta för rodologien, och sålunda borde formanalysen 

 här kunna göras vida lättare än på klimatiskt mer gynnade orter. Men jag 

 misstog mig. Det har visat sig, både att denna trakt var rik på rosa-former 

 och att så godt som alla här vanliga voro förut obekanta. Det blef ett forsk- 

 ningsfält, som tagit mycket arbete och kraft lång tid, trots den ytterst värde- 

 fulla hjäl}), jag allt från början haft af min vän, pastor R. Matsson, rodologen 

 framför andra. 



Det blef nödvändigt att till jämförelse undersöka rosa-floran på andra 

 punkter. Bland annat kom jag att uppmärksamma Bergianska trädgårdens 

 ganska rika vegetation af vilda rosa?. Jag fann till min förvåning en helt annan 

 rosa- vegetation än vid det knappt 6 mil aflägsna Mölnbo. Nästan inga former 

 befunnos fullt identiska. Och ej heller dessa Bergianska trädgårdens former 

 passade väl ihop med de Matssonska formerna i Xeumans flora. Det blef tyd- 

 ligt, att Mälardalens flora innehöll talrika, ännu outredda former och öfverhufvud 

 var mycket olika rosafloran i de .sydligare landskapen, hvilken hittills så godt 

 som uteslutande varit föremål för rodolosernas studier. 



