S. ALMQUIST. BERGIANSKA TRÄDGARDENS SPONTANA ROSA-FORMER. / 



normalfärgen en egendomlig, blek, något gulaktig rosaj. Bladen ^ i allm. större, 

 mindre fasta och hårda; äfven de rent grönbladiga ha aldrig den starka glans, 

 som genomgående utmärker grönbladiga caninae. Långskotten visa ofta den 

 utåtböjning, som ger rosenbuskar deras välbekanta eleganta hållning, men för- 

 längas aldrig, som vanligt är hos caninae, girlandformigt, långt nerliggande öfver 

 andra buskar. Blomning och fruktmognad märkbart tidigare, hvilket (liksom 

 säkerligen de flesta skiljaktigheterna) sammanhänger med olika geografisk ut- 

 bredning: canina hör till .sydliga ekfloran, förhärskande i södra Sverige, med 

 utbredning till Mälarområdet och Roslagen (ungefär som Trifolium procuuibens. 

 Geraniuni coluinbinuut. Fcstuca aspera): solstitialis till nordliga ekfloran, för- 

 härskande i mellersta Sverige, med utbredning till Ångermanland (ungefär som 

 Campmiula percicifolia, CalaiiihitJia, l^eronica arvQisis). * 



Från öfriga angränsande kollektivarter, R. rubiginosa L. coli, (härtill som 

 underordnade typer utom caryophyllacea Bess. och agrcstis Savi äfven strictidcns 

 Matss., i Neum. fl. satt som var. under coriifolia) och mollis Sm. coli, (med 

 tODicntosa Sm. och poiiiifera Herrm ) är solstitialis äfven fullt skarpt begränsad:* 

 de förstnämnda ha bladen åtminstone på undersidan mer eller mindre glandel- 

 rika, därför med tydlig, karakteristisk lukt (rubiginosa äpplelik, mollis harts- 

 artad) samt fullt persistenta foderblad (samtliga äfven på gamla, torra nypon 

 kvarsittande); solstitialis har bladundersidan glandelfri (stundom ett fåtal gir. på 

 nerverna), hvarför bladen äro luktlösa, samt foderbladen åtminstone delvis afiallna 

 efter nyponmognaden. 



Öfversikt öfver inom Mälarområdet förekommande 

 hufvud typer (de som saknas i Berg. trädg. satta inom [ ]). 



A. Blad (särdeles undersidan) med tydligt blåaktig färgton. 

 Sect. I. R, glauca: blad under glatta (eller endast medelnerven obe- 

 tydligt hårig). 



* Afzeliana: tandning- m. el. m. djup, ofta enkel, tänder m. el. m. 

 smala, med tydlig, smal udd, öfvervägande samböjda (se bild 6, 8, lo), neder- 

 bladens (a) smalt — bredt skärformiga; fodersmåblad mycket smala, jämnbreda 

 (bild 6, 13) eller i händelse af större bredd långspetsadt utdragna; blad typiskt 

 tunna, toppdelen kort, utlöpande i en smal udd (bild 6, 10 s), äfven hos öfverbladen 

 (d, e) aldrig långt tillspetsade; basdelen m. el. m. förlängd och smal; bladfärg 

 genom svagare pruina renare grön än hos öfriga underarter; taggar spensliga, 

 lågbasiga (se bild 3); bladskaftglandler än rikliga, än O. 



'■■' caninella: tandning mycket djup (bild 20, 22, 26), tänder breda, öfver- 

 vägande raka och rätt mycket utåtriktade, nederbladens m. el. m. trubbiga; 

 fodersmåblad tämligen breda (bild 20, 26 s), sällan långa, lansettUka utan 

 längre tillspetsning; blad någoriunda fasta, toppdelen starkt utbildad, utan afsatt 

 udd utlöpande i en bred tand (bild 20, 22, 26), hos öfverbladen utdragen till 



1 För kortheten.s skull skritVcs öfverallt blad i .st. f. .småbi ad; uddbladet afses, då ej 

 annorlunda säges, 



-Karaktärer i afs. p:i tandnint^' och bladform afsc blomskottens mcUanblad, da ej annor- 

 lunda säires. 



