66 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. NIO 4. 



alla, fastän närstående, likväl säkert skilda individ, som ej kunnat uppkomma af 

 rotskott från samma buske. Den ytterligt närstående lateralis a finnes på 3 

 ställen: nordkullen (ej långt från ß), västkuUen, Gustafsborg, på de båda först- 

 nämnda flera säkert skilda individ. Skiljekaraktärerna äro samtliga af särdeles 

 lågt systematiskt värde, sådana som finnas variera äfven hos samma special- 

 form, t. o. m. på samma buske, så att a-karaktärerna äro utmärkande för star- 

 kare, ß- för svagare former och skott; de röra nästan uteslutande nyponen. Det 

 var därför med öfverraskning jag i en mycket stor nyponskörd från samtliga 

 buskindivid fann, under rätt stor variation för öfrigt, ofvan uppgifna karaktärer 

 fullt konstanta för «- och ß-buskarna respektive; således skillnad till elementarart 

 inom en specialform, som tyckts i ovanlig grad monotypisk, mellan en liten 

 familj af buskar och samtliga öfriga i trädgården förekommande. 



Samma konstans i obetydliga skiljaktigheter, men i afseende på blad och 

 taggar, fann jag vid noggrann undersökning af den lilla gruppen virf. Icetida 

 ß (sid 44), mellan den och «, dess närmaste granne. Då dessa skiljaktigheter 

 tycktes kunna förklaras däraf att ß var skugg-, a solform, hoppades jag kunna 

 finna öfvergångar; jag letade både på de gamla buskarna och de unga kring 

 dem uppvuxna och ännu ej blommande, men icke den minsta tendens till när- 

 mande kunde upptäckas; ß-karaktärerna visade sig fullt frökonstanta, a och ß 

 måste vara skilda elementararter. 



Hur hårigheten, som hos ett flertal här beskrifna former företer stora 

 variationer hos olika skott på samma buske, kan vara i de minsta detaljer frö- 

 konstant, visar Mölnboformen af gl. liirtellipes (se sid. 12), en länk i den form- 

 kedja, som förbinder gl. ^''Afseliana med motsvarande hårbladiga glf. *palle?is. 

 Grundformen förekommer tätt invid järnvägsstationen såsom en liten ö, inne- 

 hållande 7 själfständiga buskindivid, 3 äldre, 4 mycket unga; /é';-- formen växer 

 i en skogsbacke vid järnvägen, ungefär ^, ■> km. längre bort åt Stockholmshållet, 

 3 stora buskar, rätt långt från hvarandra; för öfrigt är hirtcllipcs okänd i trak- 

 ten. Bladens begynnande hårighet visar sig hufvudsakligen på skaftets öfver- 

 sida, mer på de öfre bladen ; på höstskottens öfre blad öfvergår den på skaftets 

 öfre del äfven till undersidan och sträcker sig ett stycke upp på uddbladets 

 medelnerv. Alla individerna, både af grund- och /»^r-formen, har jag funnit 

 minutiöst öfverensstämma i nu skildrade uppträdande af den i det hela så ringa 

 hårigheten ; men detta får, efter analogi med motsvarande öfvergångsformer 

 mellan glatt- och hårbladiga, ej fattas som karakteristiskt för specialformen 

 liirtellipes i det hela, utan endast för dess vid Mölnbo förekommande elemen- 

 tarart. 

 variations- T)&x\ störrc, mycket individrika ö, som i Bergianska trädgården represen- 



verkan. tcrar virf. Wittrockii, erbjuder det särskilda intresse, att den visar en elemen- 

 tarart i nästan alla möjligheter af soligt och skuggigt, blåsigt och vindskyddadt 

 läge samt på mycket olika jordmån, men alla dessa olikheter i yttre förhållan- 

 den inverka så godt som alls intet, på annat än buskarnas frodighet o. dyl.; det 

 karakteristiska, som utmärker denna till skillnad från öfriga, delvis ytterst när- 

 stående canula-ioxvci^x lider ingen förändring. Det om denna form sagda gäller i all 

 hufvudsak äfven virf. incrassata. — Hvilken variation kan åstadkommas genom 

 lokala olikheter, är i den systematiska delen på flera ställen framhållet (se sär- 



