70 ACTA HORTI BERGIANI BAND 4. N:0 4. 



mellan ////'//- och /r;-jr/-form (sid. 27). Finnula-iormer äro ej kända utom trädgården, 

 h vilket ökar sannolikheten för att de tre här växande skiljt sig genom mutation. 

 — Den tredje Matsso)ii?-vdinetQX.er\, /atit/a, hvars fem i trädgården förekommande 

 former representeras af ett föga större antal buskar, uppträder äfven alltför lik- 

 ärtadt med de båda andra, för att man skulle tänka på annat än samma orsak 

 till formsprängningen. 

 Mutation af Ett liknande fall, fast mycket mer kompliceradt och svårutredt, erbjuda 



'^silTescens. 



de talrika si/vescens-{oYmerr\2i: tångens, silvfscens ß, incrassata n, %, prasilvescens ß, 

 pcrsilvcsccns ß, tillsammans upptagande nästan hela hufvudomrädet från norr till 

 söder i nyss nämnda ordning. En del buskar äro mycket gamla: silvesccns ß 

 n:r 3 och pVitsilvescens ß n:r 38 göra intryck af att sen uråldriga tider växt här, 

 och flera andra, särskildt den flerstädes omtalade incvassata n:r 48 och tangeyis 

 n:r 4, voro säkert gamla buskar redan på den tid, då före trädgårdens anlägg- 

 ning här ännu var betesmark. Att mutation äfven här är orsaken till form- 

 sprängningen, göres sannolikt — utom genom ett tydligt familjetycke hos alla, 

 minst kanske hos tångens — af jämförelse med silvesce7ts-{oxvi^^xn2i från andra 

 håll. Med undantag af den mycket afvikande f. tångens, hvars enda kända individ 

 utom trädgården står vid Djursholm, tillhör '^'silvescens icke Stockholmsfloran; 

 det är en sydligare typ, företrädesvis kustform; nordligaste kända lokal är 

 Värmdö skärgård. Dessutom synes den ganska monotypisk, och typen stämmer 

 icke fullt med någon af trädgårdens former. Mest lika typen äro just de nyss 

 nämnda äldsta, 3 och 38, och mest sannolikt synes vara, att samtliga träd- 

 gårdens silvescens-^. leda sitt ursprung från något för mycket länge sedan till- 

 fälligt hitkommet frö af typisk silvescens, hvarefter mutation tidigt inträdt och 

 ännu pågår, enligt hvad ofvan angående incrassata )' framhållits; yngst se de 

 mest afvikande, incrassata-{oxvi\Q.xx\2i, ut att vara. 

 ciiiösa former. Samväxandct af gl. lateralis och permevibranacea har i sig själf föga 



beviskraft, då båda formerna ej så sällan förekomma i trakten och det därför 

 ej innebär något särskildt anmärkningsvärdt, att en liten grupp af den förra 

 står invid en buske af den senare. Men fallet har intresse, dels för dp här 

 växande individernas påfallande likhet — utan undersökning af foderglandlerna 

 skulle permembranacea-husken ovillkorligen tagas för en ung afkomling af det 

 gamla late}'alis-md\v\det — dels ock förnämligast för den analogi fallet erbjuder 

 med andra förekomster af ciiiösa former: Gothica och prce-Leffleri \\å Gunnebo, 

 Bladinii och subcoriifolia vid Svartsjö (och som jag vill minnas, holniiensis och 

 prannmniidaria på Långholmen), hvaraf vill synas sannolikt, att de ciiiösa for- 

 merna höra till rautationsbildningarna, lika väl som sub-, per-, pm- och super- 

 formerna 1. 



Genom antagandet af på platsen försiggången mutation, h varigenom enligt 

 föregående flertalet här växande former kunna anses uppkomna, vinnes för- 

 klaring öfver, huru på ett så litet område kunnat sammanhopas ej mindre än 40 

 skarpt skilda former af en och samma kollektivart, däraf ett betydligt antal endast 

 härifrån kända och en stor del i enstaka individ. 



^ Önskligt vore, om vid fynd af ciiiösa former observation gjordes angående samväxande 

 med närstående former samt anteckning därom gjordes pä växtetiketten. 



