S. ALMQUIST. BERGIANSKA TRÄDGÅRDENS SPONTANA ROSA FORMER. 7 1 



Af ofvanstående utredning af elementararterna kan slutas, att antalet Eiementar- 

 sådana i vårt land ensamt af här behandlade kollektivart måste vara oerhördt menkiatur. 

 stort, säkert uppgående till tusental, och all anledning är att antaga, att nya 

 alltfort bildas. Skulle nu alla dessa förses med egna namn, såsom i systematisk 

 botanik hittills förfarits, så är att befara, att rodologien drunknar i namn. Det 

 är detta, som nödgat till utfinnandet af nya principer för rosa-formers beteck- 

 ning, såsom i detta arbete genomförts. Det har synts mig för mindre märk- 

 liga elementararters beteckning tillräckligt samt ur praktiska synpunkter fullt 

 ändamålsenligt att upptaga det gamla sättet att beteckna lägre former med 

 grekiska bokstäfver utan namn. Det är för samma ändamål, som Matsson och 

 jag börjat använda prefixer af konstant betydelse att foga till växtnamnet för 

 att utmärka en viss modifikation af typen, hvilket göres möjligt därigenom, att 

 typerna genomgående visa analoga möjhgheter till formbildning. Till de af oss 

 länge använda sub- (som redan användts i Neum. fl.), per- o. s. v. har jag här 

 lagt ob- (sid. ii) samt angusti- och lati-, hirti- och tcrsi-. Medgifves, att namnbild- 

 ningar som lati'dilata}is äro tunga; men besparing af namn och därigenom 

 öfversiktligare nomenklatur samt vigare karakteristik synas mig vara viktigare 

 hänsyn. 



tecknats. 



Jag öfvergår nu till de högre systematiska enheter man kunde kalla special- spedaiarter. 

 arter = arter i den mening ordet tages i den nutida floristiken öfver hufvud: 

 formkretsar med fullt utpräglad, egenartad typ samt tydligt afgränsade från 

 hvarandra, ehuru i formrika växtgrupper gemenligen så närstående, att de säkert 

 kunna särskiljas endast af specialistens öfvade öga. Afven dessa specialarter 

 äro inom här behandlade grupp af Rosa-släktet i vårt land ganska talrika, att 

 likna vid det äfven apogama Hieraciumsläktets, om också ej pä långt när så många. 

 Då jag i detta arbete måste kalla hela j-<?/jr//V/rt//j.--gruppen art, i motsvarighet 

 mot canina, samt vidare af praktiskt-floristiska skäl behandlat de 4 sektionerna 

 som ett slags lägre kollektivarter, så hafva de egentliga specialarterna fått be- 

 teckningen varieteter, såsom i Neum. fl. de då urskilda betecknats; för detta här 'bo- 

 användande står termen var. här ledig, därför att hvad som annars så betecknas 

 här icke förekommer (i dess ställe elementarart-bildning), utan snarast motsvaras 

 af skottvariation, m. a. o. det är skotten mer än individerna, som variera i 

 ordets vanliga mening. Beteckningen subvar. har jag i allmänhet användt för 

 märkligare elementararter, hvilka jag ansett nödigt att gifva namn. Någon gång 

 har jag tvungits att som subvar. beteckna något högre enheter, t. ex. scptoi- 

 triojialis patricia, ungefär motsvarande hvad man i andra släkten brukat sätta 

 som subspec. Denna sistnämnda beteckning (utmärkt genom *) har här användts 

 för hvad man kunde kalla specialarter af högre ordning; jag anser det nämligen 

 praktiskt att i en växtgrupp. så svärstuderad som ifrågavarande ros?e, framför 

 allt markera de högsta naturliga enheterna, hvilkas rätta urskiljande är nyckeln 

 till kännedom af det hela; och erfarenheten visar, att en gruppbenämning för 

 sådana enheter (ex. Hicracia vulgatiformia) aldrig förmår tränga igenom och 

 sålunda göra full nytta som uppredande. — Att i ett så inveckladt system få 



