72 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 4.-; 



füll konsekvens, så att var. eller subsp. ständigt skulle ha samma systematiska 

 värde, är omöjligt redan därför, att vår kunskap om de svenska rosaformerna 

 ännu är för ofullständig; det är också af mindre vikt. Hvad här gifvits är ej 

 afsedt att ha annan betydelse än som första försök till en verkligt naturlig upp- 

 ställning, i möjligaste måtto återgifvande formseriernas förklyftningar och inbördes 

 sammanhang, därtill praktiskt lätthandterlig, samt gifvande en något så när 

 fullständig öfversikt af åtminstone hufvudformerna. 



Äfven i detta fall anser jag således, att de säregna och svårbehandlade 

 förhållandena hos rosse påkalla något annorlunda framställningsformer än de i 

 floristiska arbeten hittills använda. 



^pecTaktuciIet Urskiljandet af de svenska specialarterna inom Rosa börjades redan för 



1 Svericre. ^^^ o^^ scdau af Swartz, och jag har ofvan framhållit den lysande insats Fries 

 i Nov. ed. i gjorde i detta arbete. Men sedan Fries i Fl. Hall. vändt sitt 

 intresse till de kollektiva enheterna och äfven däri lyckats gifva ett uppslag af 

 bestående värde, upphörde för en tid af 50 år i vårt land allt intresse för rodo- 

 logisk forskning. Scheutz och Winslow, som återupptogo den, lyckades visser- 

 ligen urskilja några mer i ögonen fallande specialformer (såsom sderophylla^ 

 Hallandica, Gothica). Men för formuppredningen i det hela lyckades de intet 

 åstadkomma, dels därför att de togo sin utgångspunkt i Fries' senare skrifter, 

 där han glömt sin första, riktiga och skarpa uppfattning af rodologiska hufvud- 

 principer och gjort sig skyldig till allahanda förbiseende, sammanblandning och 

 förväxling, dels förledda af utländska rodologer togo för hufvudkaraktärer bladens 

 dubbel- eller enkelsågning, smal- eller bredbasighet, fodrets och nyponskaftens 

 glandulositet o. dyl., allt karaktärer, som endast skilja elementararter men icke 

 hufvudtyperna från hvarandra. När Matsson för Neum. fl. hade att utarbeta 

 en fullständig formöfversikt öfver samthga svenska rosje, var den enda till buds 

 stående möjligheten att efter de antagna »hufvudkaraktärerna» uppställa ett 

 artificiellt skema, där de af föregående forskare och honom själf urskilda special- 

 formerna inrymdes samt hela den återstående massan former kunde åtminstone 

 öfversiktligt fördelas; och uppgiften genomfördes med öfverlägsen reda, konse- 

 kvens och omtanke. Nu hade den svenska rodologien fast grund, och med 

 denna utgångspunkt ha allt sedan Matsson och jag gemensamt arbetat på det 

 fullständiga uppredandet af specialarterna, hvarvid jag dock inskränkt mig till 

 solstitialis-Vova^\Q.^QXi. 



Jag har sysslat med åtskilliga som svåra ansedda växtgrupper, både af 

 fanerogamer och lafvar, men aldrig funnit något tillnärmelsevis så svårt att reda 

 som ros?e. Delvis berodde detta därpå, att vi måste arbeta oss ifrån den tradi- 

 tionella rodologiens systematiska principer, som i följd af obekantskap med de 

 verkliga hufvudkaraktärerna samt framhållande af oviktiga ledde till skiljande 

 af hvad som var ett — virf. Moelnboensis blef delad på minst 3 var. inom olika 

 afdelningar — samt till sammanslående af alldeles olikartade former — var. uacillans 

 kom att omfatta de mest skilda både vircntiforincs och glaucifornics ; först små- 

 ningom blef det oss möjligt att komma till en rätt uppskattning af de olika 

 Svårigheten karaktärernas systematiska värde. Dels äro också rosae i och för sig själfva 



"^^ Tpé^cfa!-''^^ mycket svårstuderade växter. En hieracium-form har sin för ett vant öga igen- 

 känliga habitus, som i många fall vid första anblicken uppenbarar, hvilken art 



studium. 



