S. ALMQUIST. BERGIANSKA TRÄDGARDENS SPONTANA ROSAFORMER. 7/ 



^. Kortbladstypen {gl. '^■decuytata, hos ^^. olika utbildad hos flera 

 subsp. ; något liknande hos vissa rundbladiga, särskildt prcB-^., af virf. 

 cyassifolid): bäde bas- och toppdel än mer förkortade, ofta särdeles bas- 

 delen, som då neråt bHr tvär — hjärtlik; toppen utan eller med kort, 

 bred udd; tandning djup, oftast skarp- och rakspetsig. 

 Som af ofvanstående kan slutas, är hos de hårbladiga formbildningen i 

 fråga om bladtyper vida mer rik och mångfaldig än hos de glattbladiga, samt 

 mer hos de blågröna än hos de rent gröna. — Att samtliga typer leda sitt 

 ursprung från hvad ofvan kallas urtypen, därför synes mig allt tala. 



Hvarje typ visar ansenlig variationslatitud i bladbredd; det är för att ^{^tiform""^'^ 

 beteckna ytterligheterna i denna variation jag ansett termerna angusti- och lati- 

 användbara. Som af ofvanstående kan slutas, betraktar jag öfverallt angusti- 

 ffna såsom den ursprungliga typen. Bas- och toppdel kunna variera ganska 

 oberoende af hvarandra (jfr bladformerna hos vir. venosa, sid. 30); det finns 

 sålunda både smalbasiga och smaltoppiga lati-^. (fastän ej så vanliga som 

 de på midten bredaste). Såsom af allt synes, ha de karaktärer som häm- 

 tas från sådana variationer ett ganska lågt systematiskt värde. — I följd 

 af nämnda mångfald af breddvariationer blifva de inom den systematiska 

 botaniken antagna formbeteckningarna äggrund, oval o. s. v. föga dugliga att 

 uttrycka det för hvar växttyp karakteristiska, hvilket ej litet ökar rodologiens 

 svårigheter. 



Klart är, att /^?//-former af smalbladiga typer skola kunna komma nära Fociersmabia- 



' «syr clen exponen- 



angusti-^. af ? och 4. samt i många fall bli från dessa svårskilda. Det är där- **^'tP^p^*'^" 

 för godt, att andra karaktärer finnas att tillgå, på grund af hvilka bladtypen 

 kan i tvifvelaktiga fall säkert igenkännas. Sådana ge i själfva verket foder- 

 småbladen, både goda och viga att observera. Dessas formkaraktärer återge 

 bladens så att säga i koncentrerad form; äro bladen smaluddigt utdragna, så- 

 som hos urtypen, blir äfven särskildt foderuddbladet smalt, långspetsadt ut- 

 draget, samt hos en lati-ioxxn ej märkbart bredare än hos en angusti-{.\ äro 

 bladen m. el. m. aftrubbade, blir foderuddbladet äfven så i ungefär samma män ; 

 hos kortbladtyperna bli särskildt foderparbladen korta och breda o. s. v. — Vid 

 begagnandet af fodersmåbladens karaktärer är att noga efterse, att man har för 

 sig ett foder af fullt typisk utveckling ^; det är nämligen att märka, att åt- 

 minstone hos många former sidoblommornas foder blir svagt utveckladt, så att 

 endast toppblommorna ge dugliga foderkaraktärer, samt att äfven af andra an- 

 ledningar hos en del blommor fodret ej når full utbildning; å andra sidan bli 

 en del foder ofta hypertropiska, då bladen m. el. m. få utseendet af högbladen- 

 eller t. o. m. öfversta örtbladet (särskildt de på en buske först utstående blom- 

 morna visa ofta sådan hypertrofi). 



Det har hittills \'arit så godt som uteslutande uddbladen, som fått ge ka- |,\ad''MaddicU. 

 raktärer; sidobladen ha försummats, såsom mindre iögonenfallande och mindre 

 utvecklade till form och tandning. Dessa, som i viss män kunna sägas utfylla 

 formserien mellan föregående blad och uddbladet, ha hvart och ett sin bestämda 



^ Därför bör heller intet ex. insamlas till pressning, utan att man eftersett, att det har 

 åtminstone något foder af fullt typisk utbildning, och det bor inläggas sa, att detta foder efter 

 uppfästning af ex. kan tydhgt ses. 



