78 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. NIO 4. 



plats i denna formserie och därför sin bestämda formtyp, som mycket väl kunde 

 användas till karaktärer; särskildt det nedersta har ofta synts mig ha ett ka- 

 rakteristiskt utseende. Äfven slidan har stundom synts mig karakteristisk, men 

 jag har aldrig genomfört någon undersökning af, huruvida den kan ge praktiskt 

 användbara karaktärer. 

 b. Bladskotten. Längskottcns blad har jag på bilderna betecknat med f, g, h: f-bladen 



äro de nedersta, i form ungefär motsvarande blomskottets öfvergångs- och mel- 

 lanblad; g-bladen de mellersta, liknande öfverbladen men större och mer bred- 

 tändta; h-bladen toppens, af alla de mest bredbasiga och längspetsade, dessutom 

 vid full utbildning med en alldeles egendomlig tandning, grund och mycket gles, 

 tänderna m. el. m. aftrubbade och rundade (jfr sid. 45) — Att dessa blad, trots 

 det att de äro både störst och längst gångna i afseende på formutbildning, 

 så godt som icke ge några systematiskt brukbara karaktärer, beror på, att de 

 växla i form, storlek och tandning efter tillfälliga förhållanden och ej som blom- 

 skottbladen bilda någon regelbunden formserie; f-bladen bli t. ex. olika allt 

 efter det blads art, ur hvars veck skottet utvecklat sig ; h-bladens egendomliga 

 tandning uppkommer endast vid riklig näring; ett högre sittande blad kan an- 

 taga form som de som sitta långt ner, och det händer t. o. m., att då ett .skott 

 vid torka afslutat sin utveckling men genom en riklig regnperiod åter kommer 

 i växt, den nya delen börjar om med f-blad sådana som de lägst sittande o. s. v. 

 Kortskott äro att betrakta som felslagna blomskott; deras båda 

 nedersta blad motsvara vanligen alldeles bladen a och b; de öfre mot- 

 svara sällan fullt något bestämdt af blomskottets och äro därför m. el. m. 

 oanvändbara till växtformens igenkännande. 

 Kronblad. jy^^^^ afsccndc på k r O nblad s-ka r ak t är C r är först att märka, att både 



storlek, form och färg efter utslåendet m, el. m. betydligt förändras, som taflan 

 visar (i c, för öfrigt a, visar utslåendets stadium, b senare stadiet). Det är 

 det senare, som lämpar sig för hämtande af karaktärer. Ganska goda så- 

 dana kunna, enligt min erfarenhet, fås från färgens intensitet (hög eller blek 

 rosa), färgändringen till violett (jfr ytterligheterna i b och 6, äfven det sista 

 fullt utslaget) samt det violettas utbredning öfver skifvan (jfr sid. 15, noten), 

 slutligen den relativa bredden, som t. o. m. kan vara artegendomlig (ex, de 

 breda kronbladen hos virf. Matssonii, se 11, 12); dock i allmänhet större bredd 

 hos lati- än angusti-ü. (jfr 11 och 10). Däremot har jag funnit de rätt betyd- 

 liga olikheterna i inskärningens djup och form (jfr taflan) icke konstanta. Mi- 

 kropetali (ss. hos 3) synes högst beteckna skillnad till elementarart. 



Genom det sid. 59 rekommenderade förfarandet vid pressning skulle 

 ett godt undersökningsmaterial af kronblad kunna åvägabringas, i stället för att 

 samlingarna nu däraf innehålla så godt som intet. 

 il. Dimm'fism. I fråga om nyponkaraktärer är först att beakta den starka dimorfismen 



mellan topp- och sidonypon, som" underligt nog tycks ha undgått rodologernas 

 uppmärksamhet, trots att de från nyponen hämtade sina hufvudkaraktärer. Den 

 beror på att hos toppnyponet, i följd af kraftigare näring, skaftet till större 

 eller mindre del, ej sällan helt och hållet, intages i nyponbildningen, hos sido- 

 nyponen däremot icke (jfr t. ex. bild 11). Någongång kan, vid tidigt felslående 

 af toppblomman, ett sidonypon få kraftigare näring och något inkräkta på 



