mnt 



80 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 4. 



enda nypon på en hel buske, t. o. m. i en hel trakt, kommer till denna fulla 

 utbildning'. Hur olika samma elementarart kan förhålla sig i skuggigt och 

 soligt läge, har i den systematiska delen pä åtskilliga ställen framhållits. Ytter- 

 ligare ett förhållande må här påpekas, därför att det föranledt misstag af canina 

 för solstitialis: under nyponets utbildning vissnar ofta ett eller annat foderblad; 

 sådana förbli kvarsittande i m. el. m. uppåtriktad ställning äfven hos rosa; med 

 typiskt nerböjdt och affallande foder — jag har sålunda sett hela r^;/?;w-buskar 

 med ganska allmänt kvarsittande foderblad i afgjordt uppåtriktad ställning. 



Det är af dessa anledningar, som karaktärer från nypon fodrets riktning 

 och persistens så litet ägna sig att användas som distinktiva. 

 ^' horsf^^ Glandelborst på nypon och skaft (liksom glborst i st. f. gir under 



foderbladen) visar endast stark utveckling af j^^/^-karaktären, vanlig hos västliga 

 ff., sällsyntare hos nordligare (jfr siib-canula, sid. 48). 

 st.ira: ^föig^p- Stam- och förgrenings förhållanden hafva ingen roll spelat i den 



deskriptiva rodologien, och på grund af egen erfarenhet anser jag det äfven 

 föga sannolikt, att några värdefullare karaktärer där äro att få. 



Den kraftigaste utvecklingen af stamsystemet på längden har jag genom- 

 gående funnit hos glattbladiga former, särskildt hos vir. t^enosa; endast hos 

 denna har jag sett något som tillnärmelsevis kan liknas vid canina s girlandfor- 

 migt nedhggande skott. Den motsatta ytterligheten, risigt växsätt med korta, 

 utspärrade skott liksom hos R. mollis, har jag funnit ganska utmärkande för de 

 tätast hårbladiga formerna af virf. Bergiana: jag har ej sällan på afstånd igen- 

 känt Bcrg-faiia-ty^Qn på sådant växsätt. Dessa och andra iakttagelser tyda på, 

 att äfven i afseende på växsätt hvarje rosa-form har sin typ, liksom att hela 

 formgruppers växtyp utvecklas i en viss riktning i sammanhang med utveck- 

 lingen af andra delar. Men lokala inflytelser måste i afseende på växsättet 

 verka ännu mera ingripande än i andra afseenden och omöjliggöra i ord ut- 

 tryckbar typgemensamhet. 



I afseende på skottföljd har jag iakttagit tvä motsatta typer: 



1. Knopparna på blomskottet i öfverbladens veck utbildas redan 

 samma eftersommar till blad- (lång-)skott (jfr sid. 14 subdilatans)\ dessas 

 axillära knoppar, särskildt de öfre, ge nästa år blomskott, toppen bort- 

 fryser eller får en vegetativ knopp; mycket ofta bli dessa bladskott mycr 

 ket långa med ett stort antal men små blomskott, hvilket ger en sär- 

 deles iögonenfallande habitus; 



2. Öfverbladsknopparna utvecklas först nästa år samt till blomskott, 

 så att skottföljden blir sympodial och hela grenen ger intryck af ett 

 knippe (liksom i föreg. fall af en klase); långskott utvecklas endast ur 

 lägre ner på stammen sittande reservknoppar, äro tillfälliga och ofta myc- 

 ket sparsamma; hela busken blir yfvig men föga hög. 

 Att hvarje buske bestämdt hör till en af dessa båda typer anser jag 



säkert. Om hvarje specialform äfven häri förhåller sig konstant, vågar jag ej 



' Det i afseende pä värme ogynnsamma året 1902 kunde Torssander äfven af de mogna 

 nyponen hos i Mölnbotrakten växande solstitialis-fi. ej finna ett enda med mer än högst utåt- 

 riktadt foder. 



