12 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 5. 



Foliis subtus dense villosis, ad marginem erectum pubescentibus, pilis e 9 — 10 cellulis 

 formatis, aculeis germinis villosi usque ad 15 — 16 mm. longis, densissimis, sepalis ad.basin aculeis 

 minutis instructis, ceterum glabris, processu axili floris conico, basi haud angustato, seminibus 

 majoribus subglobosis 772 — 9 mm. diametro, raphe crassa, operculo seminis elongato-ovato, hilo 

 et micropjde fere a margine sequidistantibus (Caspary 1878). 



Såsom redan nämnts, afviker den HENKEL'ska formen (äfvensom den af 

 Anisits vid Asuncion insamlade) i vissa afseenden från den vid Corumbä före- 

 kommande. De synas tillhöra olika raser eller elementar-arter. Det vore ju 

 icke heller något öfverraskande, om en art med så vidsträckt geografisk ut- 

 bredning, som V. Criisiana med all säkerhet har, splittrats i flera från hvar- 

 andra något afvikande former af lägre systematisk rang. Men att säkert ur- 

 skilja och karakterisera dem är näppeligen möjligt, så länge man icke har till 

 sitt förfogande mer än ett par herbarieexemplar och några enstaka odlade 

 individ; detta måste öfverlämnas åt framtida undersökningar. Tillsvidare vill jag 

 dock benämna Corumbä-formen, till hvilken den af Bridges i BoHvien insam- 

 lade närmast synes ansluta sig, f. niattogrossensis Malme, den HENKEL'ska f. 

 Trickeri (Henkel). 



Som bekant äro Victorierna nattblommande växter. Anthesen hos hvarje 

 särskild blomma försiggår under två på h varandra följande nätter. Blomman 

 börjar öppna sig på eftermiddagen, ungefär vid 6-tiden. Det yttersta foder- 

 bladet skiljer sig från de öfriga och intager i det närmaste horisontell ställning; 

 de tre öfriga följa snart efter så, att det, som befinner sig vid motsatta sidan 

 af blomman och som i knoppläget har sina båda kanter täckta, kommer sist. 

 Kort därefter utbreda sig de fyra yttre kronbladen. Kl. 9 eller något senare 

 stå foderbladen horisontellt och äro på öfversidan hvita med en svag purpur- 

 röd anstrykning. Kronbladen äro krämfärgade; de yttersta äro horisontellt ut- 

 bredda, de öfriga ordnade så, att hela blomman bildar ungefär ett halfklot. 

 Dock är tillträdet lätt till blommans inre, ty de inre kronbladen lämna ganska 

 stora mellanrum mellan sig; ståndarknapparna och staminodiernas spetsar bilda 

 väggen till en kanal så vid, att man genom densamma kan sticka ned en 

 termometer eller ett smalt finger till den håhghet, som befinner sig ofvan 

 märket. — • Vid midnatt hafva de inre kronbladen slutit sig närmare tillsammans, 

 och den nyss nämnda kanalen har bUfvit trängre. Under den därpå följande 

 delen af natten undergår blomman ingen annan förändring, än att denna kanal 

 sluter sig så godt som fullständigt. 



Vid 9-tiden följande förmiddag börja kronbladen, särskildt de inre, skifta 

 färg och blifva rosenröda. Småningom resa sig flera af kronbladen och sluta 

 sig löst tillsammans. Dock sluter sig aldrig blomman fullständigt; foderbladen 

 och de yttre kronbladen intaga fortfarande ett i det närmaste horisontellt läge. 

 Fram på eftermiddagen börjar blomman åter öppna sig. Vid 6-tiden intaga 

 kronbladen ungefär samma ställning som under föregående förmidnatt men 

 hafva slappnat mer eller mindre, så att de yttersta hänga nedåt. Till färgen 

 äro samtliga mer eller mindre utprägladt purpurröda, mörkast nedemot basen. 

 De yttre staminodierna börja vid denna tid resa sig; strax efter kl. 7.30 stå de 

 redan upprätta, så att man utifrån kan se ståndarna, hvilka med sina knappar 

 dock ännu spärra vägen till blommans inre. Vid 9-tiden hafva de flesta ståndare 



