6 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. NIO 7. 



Linné då tankte sig, var Rudbeckia; till heder för Linnes lärare Olof Rudbeck 

 den yngre ^. 



Uti Linnés dagbok för den stora lappska resan 1732 "^ påträffar man för 

 första gången namnet Linncea. Det finnes där, utan släktbeskrifning, i en för- 

 teckning öfver de växter, som Linné den 10 juni iakttagit i trakten af Tuggen- 

 sele i Lycksele lappmark. Något längre fram i samma dagbok använder han 

 dock åter benämningen Campaniila serpillifolia; likaså i dagboken för resan i 

 Dalarne 1734^. 



Sedan holländaren J. F. Gronovius uti Linnés klassiska, i Holland ut- 

 gifna arbete »Genera Plantarum» Ed. I, 1737, sid. 188, uppställt och beskrifvit 

 släktet Lin?!cea^, omtalar Linné uti sitt samma år tryckta stora praktverk »Hortus 

 Cliffortianus» växten under namn af Linncea floi'ibiis geminatis Gronov. Uti 

 »Flora lapponica», — äfven den tryckt i Holland 1737 — kallas den i texten 

 ■»Planta nostra», men i figurförklaringen till taflan 12, å hvilken Olof Rudbeck 

 den yngres Linnaa-adaildmng återgifves, Linncea floribiis genwiatis Gronovii. 



I första upplagan af Linnés »Flora Suecica» 1745 bibehålles Gronovii 

 latinska benämning och tillfogas såsom svenskt namn Linncei-ört. 



Uti Linnés »Öländska och Gothländska Resa» 1741, tryckt först år 1745, 

 benämnes växten »iJ//;/ drt-», men i en detta arbete bifogad, opaginerad inne- 

 hållsförteckning, upptagande bland annat »VVäxter på resan sedde», bär den 

 namnet Linncea iinica '°. 



I den år 1749 utkomna akademiska disputationen »Pan suecicus», där 

 Linné, såsom bekant, använder binär nomenklatur, om ej fullt så konsekvent 

 som i det nyss nämnda bihanget till »Öländska och Gothländska Resan», gör 

 Linné ett anmärkningsvärdt undantag för LAnncea. Under det att alla andra 

 växter anföras med både art- och släktnamn, benämnes Linncea blott med släkt- 

 namnet; detta väl betydande, att Linné, ej tillfredställd med det i »Öländska 

 och Gothländska Resan» gifna artnamnet iinica, ännu ej blifvit ense med sig 

 själf, hvilket artnamn han för sin älsklingsväxt ville använda. 



Först uti det stora, generella verket »Species Plantarum» 1753, i hvilket 

 den binominala reformen fullständigt genomfördes, erhåller växten sitt definitiva 

 vetenskapliga namn, Linncea borealis : LJnncea Gronovius, borealis Linné. 



^ Detta namn publicerades aldrig af Linné. Rudbeckia använde han senare såsom benäm- 

 ning för ett välbekant, nordamerikanskt släkte, som omfattar flera, mycket statliga arter, hvilka 

 allmänt odlas i nutidens botaniska trädgårdar. En art, R. hirla L. har under senare tider upp- 

 trädt förvildad flerstädes i Sverige. 



- "(.'akoli LiNN^i Iter lapponicum Dei gratia institutum 1732, sumptibus Regia- Socie- 

 tatis literaritc et scientiarum" sid. 39; tryckt i "Carl von Linnés Ungdomsskrifter" 2:dra serien. 

 Stockholm 188Q. 



•' "Caroli Linn^i Iter Dalecarlicum jussu et impensis viri generosissimi et excellen- 

 tissimi D:ni Nicolai Reuterholmi gubernatoris provinciae Dalecarlicte institutum — — — 1734 

 tryckt 1. c. 1889. 



^ Gronovius kände — enligt Linnés "Flora lapponica", sid. 207 — växten genom exemplar 

 frän italienska alperna. 



" I denna växtförteckning använder Linné för första gängen den binära nomenklaturen, 

 och detta ej blott för Liinnvn iiiiini utan för nästan alla där uppräknade växter. 



