8 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 7. 



eftersommarblomningen \ Någon som helst skillnad mellan högsommar- och 

 eftersommarblommorna kunde ej iakttagas -. Äfven de vid midten af oktober 

 utvecklade blommorna hade sin normala storlek och färg samt starka doft. De 

 fruktifikativa höstskottens stamparti rönte däremot i en del fall en påtaghg in- 

 verkan af den minskade värme- och ljustillgången. Hos åtskilliga skott kom 

 nämligen internodiet mellan det öfversta örtbladparet och det nedersta högblad- 

 paret (den stamdel som omedelbart uppbär inflorescensen) aldrig till normal ut- 

 veckling. Den förblef helt kort, i stället för att, såsom vanligt, växa ut till be- 

 tydlig längd. 



Hösten 1889 planterades en del starka föryngringsskott i lådor med barr- 

 skogsmylla. Dessa lådor insattes i en öfvervintringskast, där värmen under hög- 

 vintern hölls blott en eller annan grad öfver fryspunkten. Redan i mars, vid 

 stigande temperatur, började vinterknopparne att utveckla sig, och den i maj 

 hade jag den oväntade glädjen att se den första blomman slå ut. Blomningen 

 fortsatte sedan under hela maj månad. Blommorna voro af normal beskaffenhet; 

 men det nyss omtalade, i vanliga fall långa internodiet närmast under inflores- 

 censen kom här aldrig till sin fulla utveckhng; det förblef ständigt helt kort. 



Redan under år 1891 visade sig växtens trefnad på det ofvan omtalade 

 plantering.slandet betydligt förminskad. Orsaken insåg jag ej genast, men seder- 

 mera har den blifvit mig fullt klar. Uti de Lmnaa-torfvor, som planterats, funnos 

 såsom inblandning åtskilliga exemplar af Aira flexiiosa L. Större delen af 

 dessa aflägsnades genom varsam utgallring. Ett par måste dock lämnas kvar, 

 på det att ej Limiaas rotsystem skulle komma att genom för stark rubbning 

 väsentligt skadas. Dessa y4?>ö-exemplar växte och frodades i kapp med Linnaa. 

 Ja de trifdes så öfver höfvan väl, att de mer och mer togo öfverhand i täflan 

 om växplats och näring. Tredje året var antalet Linnaa-hlommor blott ringa, 

 och fjärde året visade sig alls inga blommor utan blott vegetativa skott. Att 

 genom rensning befria IJnncea från sin så lifskraftiga medtäflare visade sig ej 

 möjligt. Då Åira på görligast varsamma sätt utgallrades, följde Linnceas rötter 

 med. Denna växt har nämligen ett mycket svagt rotsystem, i så måtto näm- 

 ligen, att dettas särskilda delar, de föga förgrenade birötterna, sitta synnerligen 

 löst fastade i den mycket luckra jord, som växten ovillkorligt kräfver för sin 

 trefnad. 



Redan år 1877 och 1878 kom jag genom odlingsförsök inne i bonings- 

 rum underfund med, att Linnceas frön, om de utsås i rätt tid, d. v. s. på hösten 

 eller vintern, strax efter det de skördats, gro snabbt och lätt 3. Stödd på denna 

 erfarenhet beslöt jag, att i härvarande botaniska trädgård göra försök med od- 

 ling genom frösådd på fritt land. En bädd med tjänlig jord anordnades på en 



^ Om denna se "Bidrag till den medelsvenska höstflorans morfologi och biologi" af \'. B. 

 WiTTRocK ("Botaniska Notiser" 1883, sid. 24). 



- Härmed stär i full öfverensstämmelse R. Sernanders iakttagelse i mellersta Närikes 

 skogar, att höstblommorna "äro fullkomligt lika dem, som frambragts vid midsommar och början 

 af juli". (Studier öfver skottbyggnaden hos Linncea borealis L. af R. Sernander, i "Botaniska No- 

 tiser" 1891, .sid. 232.) 



3 En redogörelse för groningen och den unga plantans utveckling under första aret är af 

 mig lämnad i afhandlingen "Om Limuva horcnlis L., uti "Botaniska Notiser" 1878, sid. 18 och 19. 



