l6 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 7, 



ligheten på detta sätt? Jag måste tvifla därpå. Bland de mångtusende lefvande 

 Li/maa-h\ommor, härstammande från nästan alla delar af vårt land, hvilka jag 

 undersökt, har jag icke lyckats finna en enda som varit uteslutande hvit och 

 röd; hos alla har funnits gult (honungstecknet), oftast rikligt, stundom blott i 

 mindre mängd. Det gula är hos Linncea lika konstant förekommande som hos 

 den af mig i en tidigare skrift ^ behandlade Viola tricolor (L.). Dennas blom- 

 krona kan, såsom bekant, vara färgad på flerfaldiga, sins emellan högst afvikande 

 sätt; men en färg är aldrig borta, nämhgen den gula, som undantagslöst håller 

 sig kvar hos honungsfläcken. 



Vilja vi lära känna, hvilka uppgifter beträffande LhmcFa-hlommornas färg 

 de ledande utländska deskriptiva verken innehålla, hafva vi att gå tillbaka ända 

 till det arbete från slutet af 1500-talet, i hvilket Liymcsa först beskrefs. Detta 

 skedde uti den berömde botanisten Caspari Bauhini klassiska 'PYTOUfNAZ 

 seu Enumeratio plantarum ab Herbariis nostro seculo descriptarum. 

 Basileae (1506), sid. 141. Linncca upptäcktes och beskrefs dock icke af honom 

 själf, utan af hans broder Johannes Bauhinus — äfven denne en synnerligen 

 framstående växtkännare — som funnit växten i Graubünden i Schweiz på en 

 botanisk färd i sällskap med den berömde blom-morfologen Conradus Gesnerus, 

 och som lämnat en beskrifning, hvilken, såsom den äldsta, här må återgifvas: 

 » Campanula serpyllifolia, herbula est lignea vel fruticosa, ramulos multos serpylli 

 habens in varios tenuiores divisos: secundum quos foliola sunt sibi opposita, 

 maiora quam in serpillo, quaedam etiam minora, crenata, nonnihil pilosa, pediculis 

 breuissimis. RamuH desinunt in pediculos sine folijs longitudinis unius digiti, 

 ac etiam paulo longiores, in quorum extremitatibus flores bini ternive deorsum 

 nutantes, campunulas exprimentes, minores ungue parvi digiti coloris cerulei, si 

 bene recordor.» 



Beskrifningen är, såsom man torde finna, i det hela långt ifrån osann. Blott 

 då det gäller blommans färg, har minnet svikit författaren. Färgen angifves näm- 

 ligen såsom blå, dock med det om osäkerhet vittnande tillägget, »si bene recordor.» 



Uti TlQod'QOfios Theatribotanici, 1620, sid. 35 lämnar Casparus Bauhinus 

 en ny och bättre beskrifning på 7 Cainpa7mla serpillifoliaD , i hvilken blommans 

 färg beskrifves såsom röd åt blått, »ex caeruleo rubentes.» En träsnittsbild, den 

 första Z/wz^ö-bilden, finnes bifogad texten. 



Den danske botanisten Peder KYLLiNGangifver år 1673 uti Plan tre quaedam 

 domestic?e et rarae et unguentum evnoqiL,Qv^ IJmia'a-hlommans färg som 

 purpurröd. Såsom benämning för växten använder han icke Cavipaimla serpilli- 

 folia, utan kallar den Numinidaria itorvegica, därmed antydande dess härkomst 

 från Norge. 



Äfven en annan bekant botanisk författare från 1600-talet, engelsmannen 

 Leonard Plukenet, beskrifver — i Almagestum botanicum, 1696, sid. 264 — 

 blommans färg såsom purpurröd. 



1 V. B, WiTTRocK. Viola-Studier I. Morfologisk-biologiska och systematiska studier öfver 

 Viola tricolor (L.) och hennes närmare anförvanter. Med 14 färglagda taflor. (Acta Horti Bergiani. 

 Band. II. N:o 1. 1896. 



^ Uti Th. Bartholinus. Acta medica et philosophica Hafniensia II, sid. 346, obs. 

 130, bild. C. 



