1 8 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 7. 



blomkronans insida ej afbildats i färg, har honungstecknets gula färg ej kommit 

 att iakttagas af artisten-författaren. 



G. Bentham's Handbook of the British flora, 1858, sid. 272, säger: 

 »Flower of a påle pink or white colour.» 



P. Ascherson's beskrifning i Flora der Provinz Brandenburg, 1864, 

 sid. 270, lyder: »Blumenkrone aussen hellrosa mit dunkleren Adern, innen purpur 

 gestreift». 



I A. Blytts Norges flora, del. 2, 1874, sid. 703, beskrifves blomkronan 

 såsom hvit, invändigt rödstrimmig; och på samma sätt i A. Blytt — O. Dahl's 

 Haandbog i Norges flora, 1905, sid. 660. 



Ch. c. Babington's Manual of British Botany, 8:th ed., 1881, sid. 172, 

 säger: »Flower flesh-coloured, purple within». 



Hos den berömde blombiologen Hermann Müller heter det i Alpen- 

 blumen, 1881, sid. 393, beträffande blomkronans färg: »nicht nur 5 purpurne 

 Längsstreifen auf der ganzen Innerseite des Glockchen, sondern ausserdem ein 

 orangegelbes Saftmal auf der unteren Hälfte desselben». 



J. M. Coulter's Manual of the botany of the Rocky Mountains, 

 1885, sid. 124, lämnar den upplysningen, att de nordamerikanska Klippbergens 

 Linnaeor hafva »purplish rosecoloured flowers, which are somtimes almost white». 



AsA Gray, uti Synoptical Flora of North America, The Gamo- 

 petate, 1886, sid. 13, säger: »Corolla purplish rose-color, rarely almost white». 



I JoH. Lange's Haandbog i den danske flora, 1886, sid. 420 läses: 

 »Kronerne hvide, i Svaelget rödlige». 



Sagorski & Schneider, Flora der Central-Karpaten, 1891, .sid. 201, 

 har orden: »corolla alba, infra purpureo-striata». 



F. Buchenau sägeri Flora der nordwestdeutschen Tiefebene, 1894, 

 sid. 467: »Krone hellrosa, innen mit dunkleren Adern». 



Uti J. M. Norman's på iakttagelser så rika Norges Arktiske Flora 

 meddelas i i:ste Delen af Speciel Plantetopografi, sid. 542—547 (år 1894), 

 icke blott ett nästan oräkneligt antal Lim/ira-väKstäWen från alla delar af Norges 

 arktiska område ända upp till de allra nordligaste trakterna (Magerö och Gam- 

 viknäset vid 71° nordl. låtit.) och ända ut till Lofotens och Vesterålens mest 

 haföppna öar (Flakstadön och Langön), utan också ett mycket stort antal iakt- 

 tagelser af biologisk-växtgeografisk, fenologisk och morfologisk natur. Äfven 

 om blomkronans färg finnes (sid. 544) en intressant uppgift. På fjället Rassa- 

 varre — beläget vid ßg's nordlig latitud, ej långt från Lyngenfjordens södra 

 ända och blott i mil från svenska gränsen — växte 732 meter öfver hafvet 

 och 141 meter ofvan trädgränsen en Lijuicea som hade »kronan 0,9 cm. lang, 

 indvendig elfenbenshvid med gule pletter»; påtagligen en representant af 

 den tämligen fåtaliga formgrupp, som jag benämner Poliochromce . 



Uti »Meddelanden af Societas pro Fauna et Flora Fennica», 

 22 häftet, 1896, sid. 15, omtalas, att rektor A. Arrhenius vid Societetens samman- 

 komst d. 5 oktober 1895 »förevisade exemplar af Lmnaa borcalis med hvita 

 blommor och de flesta blomskaften treblommiga». Exemplaren voro tagna i 

 Lojo socken i Nyland af student Alex. Luther. Att denna, liksom den näst 

 förutnämnda, är en Poliochroni-^oxva lider intet tvifvel. 



