v. B. WITTROCK. LINN.EA BOREALIS. 21 



1904, 1905 och 1906 talrika, ändamålsenligt insamlade Linncßa-'^xoi i oskadadt, 

 lefvande tillstånd från nästan alla delar af landet. Undersökningen af detta 

 stora material har lärt mig, att Lirmcea borealis L., liksom sannolikt alla våra 

 mera allmänna fanerogama växtarter (arterna då fattade i Linneansk mening), 

 äro sammansatta af ett stort antal systematiska enheter af lägre rang, de flesta 

 af dem efter all sannolikhet motsvarande hvad Hugo De Vries benämner 

 elementararter ^ För att komma till full visshet i sistnämnda afseende är ju 

 odling — för att lära känna minst två, medelst frösådd uppdragna generationer, 

 deras fröbeständighet eller icke — - nödvändig. Då emellertid ur frön uppdragna 

 Zz/wci^rt-plantors framförande till blomningsstadiet, såsom förut blifvit nämndt, 

 är en högeligen vansklig sak, som icke för mig velat lyckas, har jag, då det 

 gällt Lijiuica, ej haft förmånen att kunna stödja mig vid det säkra kriterium, 

 beträffande formernas systematiska värde, som genom förökning medelst frön kan 

 erhållas. Hvad jag haft att hålla mig till är således dels de af mig iakttagna 

 organ-olikheternas beständighet eller obeständighet, sådana dessa förhållanden tett 

 sig vid undersökning af ett rikt, lefvande material; dels förvärfvad kännedom om 

 huru de föreliggande Linncea4ormQYn2i förhållit sig i den fria naturen. Så väl 

 jag själf som alla de mina Linnsea-insamlare, som haft intresse och kompetens 

 för dylika iakttagelser, hafva öfverallt funnit, att de särskilda Linnsea-bestånden 

 nästan undantagslöst^ visat en fullt enhetlig typ; och detta såväl i afseende på 

 de vegetativa som de fruktifikativa organens beskaffenhet. Ofta hafva ej blott 

 de särskilda bestånden utan hela bestandskomplexer i samma eller äfven vidt 

 skilda trakter visat den fullaste öfverensstämmelse in i, till synes, smådetaljer, 

 särskildt då det gällt blomkronornas beskaffenhet. Uti på Linnaea-raser särskildt 

 rik^ trakter har det mycket ofta blifvit iakttaget, att påtagligt olika Linnaea- 

 former vuxit i hvarandras närhet på alldeles samma slags lokaler samt uti alldeles 

 samma slags växtformationer; detta vittnande om, att dylika yttre förhållanden 

 ej öfva något omedelbart inflytande på form- och färgolikheterna hos Linnaea. 

 Naturligt är emellertid, att rikare eller knappare tillgång pä näring, här 

 som annorstädes, verkar bestämmande — inom gifna gränser — på organens 

 utveckling i anseende till storlek. En humusrikare jordmån gör örtbladen 

 större än en fattigare. På blommornas storlek synes däremot denna skillnad 

 inverka föga. Ett regnrikare år ökar betydligt örtbladens storlek, liksom äfven, 

 om än i ringare mån, blommornas. Den olikhet i storlek, som örtbladen hos 

 efter hvarandra följande årsskott ofta visar, beror i regeln på inverkan af år med 



^ Undersökningar, syftande till utredning af hithörande förhållanden, hafva sedan ett flertal 

 ar tillbaka af mig förehafts, särskildt beträffande Aquilegia vulgaris L., Lainium aiiiplcxicaiilc L., 

 Nympliiva alba (L.), N. Candida Presl, Pyrns malus L. * silves/ris Mill., Picea excelsa (Lam.), Piitiis 

 silvestris L. och Juniperus communis L. samt bland utländska arter Lathyrns odoratus L., Phaseolns 

 vulgaris L. och Dimorphotheca pluvialis (L). De peka alla afgjort i samma riktning, nämligen att 

 växtsystematikens — liksom äfven till väsentliga delar fytobiologiens — primära byggnadsmaterial 

 är att söka nedanför de Linneanska arterna, samt att detta material är så utomordentligt mång- 

 gestaltadt, att man därom på förhand knappast kan göra sig en föreställning. Hvilket oändligt 

 stort och i högsta måtto intressant forskningsfält ligger icke här öppet för vår tids, så väl som 

 framtidens, botanister. 



- Blott i ett par fall har iakttagits, att två Linmea-former vuxit blandade med hvarandra. 



