24 ACTA HORTI BERGIANI. BAND. 4. N:0 7. 



Äfven i afseende på honungstecknets storlek äga mycket betydande 

 olikheter rum. Då det är som svagast utveckladt, utgöres det af en helt liten, 

 blekgul fläck vid underläppens bas; exempel f. asenia. tafl. 8, bild 4 c, {. axantJia 

 tafla II, bild. i c och f. holoerythra, samma tafla, bild 2 c. Nästan lika klent 

 utveckladt är det hos f. pijtninervis, där det utgöres af en kort, orangegul 

 strimma strax ofvanför underläppens bas; se tafl. 12, bild. 33 c. Något högre 

 i utveckling står det hos, exempelvis, f. polyoza, tafl. 8, bild 13 c, där det upp- 

 träder under form af en kort och smal, men något förgrenad, äggul strimm- 

 teckning. Såsom bilderna på taflorna 6 — 12 utvisa, företer honungstecknet i 

 afseende på storlek i de allra flesta fall en betydligt starkare utveckling än den 

 nu exemplifierade; men denna hos olika former högst olikartad. An är det 

 smalt, exempel f. canipamdata, tafl. 8, bild. 12 r och augusti flora, samma tafla, 

 bild 24 r; än åter bredt, exempel f. Sylvcnii^ tafl. 6, bild. 9 c. och f. lulcnsis. 

 samma tafla, bild. 15 c\ än är det kort, ex. f. Icuanacraiitha. tafl. 6, bild. 10 r, 

 än är det långt, ex. f. pallida, tafl. 6, bild. 26 c. Hos några få Litmsea-former 

 är det så starkt utveckladt på längden, att hufvudstrimmornas spetsar skjuta 

 rätt långt in i brämflikarna, ex. f. Sylvcnii, tafla 8, bild. 9 r, f facifcra, tafl. 9, 

 bild. II c och f. ardens. samma tafla, bild. 12 c. Hos ett par former, f. Jieini- 

 senia, tafla 8, bild. 5 c och f. obliqua, tafl. 10, bild. 23 c, är det regelmässigt 

 snedt ställdt, beroende därpå, att blott den ena (sido-)halfvan kommit till 

 utveckling. 



Beträffande färgen kan denna representera flera rätt olika nyanser af gult; 

 från blekgult, ex. f. delicatiila sf niicrantha, tafl. 8, bild. 15 c och f connivcjis, 

 tafl. 8, bild. 29 r, upp genom orangegult, e^. foruiosisshua, tafl. 11, bild. 7 c 

 och 8 c samt f. Nicolai, samma tafla, bild. 22 r, till brungult, ex. f. aurantiorosea, 

 tafl. 1 1 , bild. 20 c. 



Hos ett litet antal Linnsea-former är den gula färgen den enda, som 

 jämte den hvita är tillfinnandes hos blomkronan; så hos f. alba, tafl. 6, bild. i, 

 och f, Sylvenii, samma tafla, bild. 9. Men hos de allra flesta formerna prydes 

 blomkronan äfven af en röd färgteckning. Hvad särskildt underläppen beträffar, 

 äger denna i regeln en färgteckning i rödt, som är synnerligen karakteristisk för 

 de särskilda formerna. 



Minst framträdande är den röda färgen hos några former af den blek- 

 blommiga gruppen, Poliochroni(F . Den tillkännagifver här sin närvaro hos 

 underläppen endast genom en eller ett par mycket fina, röda strimmor på den ena 

 eller bägge sidor af honungstecknet; så, nästan blott skymtande, hos under- 

 former af liilensis, tafl. 6. bild. 17 r, 19 r, 21 c och 22 c. En icke obetydligt 

 större roll spelar den röda färgen hos de talrika former, där röda strimmor upp- 

 träda icke blott vid sidan af, utan äfven framför honungstecknet. Underformen 

 connectais af formen lulcnsis står här på lägsta trappsteget. Den röda färg- 

 teckningen såväl framför som på sidorna af honungstecknet är hos denna 

 mycket svag; se tafl. 6, bild. 29 c. Betydligt kraftigare är den hos under- 

 formerna af den Linna^a-form, som jag för dess allmänna förekomst skull kallat 

 suecica, se tafl. 7, bild. 15 — 17, och ännu kraftigare hos talrika andra former, 

 exempelvis f. dclicatula sf. micrantha, tafl. 8, bild. 15 roch f subangusta, samma 

 tafla, bild. 21. Sina elegantaste representanter har denna typ i en del former, 



