v. B. WITTROCK. LINN.EA BOREALIS. 3 1 



höra norra Sverige, 2 det mellersta och 4 det södra. Uppmärksammas bör, 

 att de tre mest storblommiga formerna tillhöra norra Sverige, dock icke de allra 

 nordligaste delarne, ej heller fjälltrakterna, i rätt storblommig form {{.elegans] 

 har sitt hem så sydligt som i Västergötland och i tämligen storblommig 

 på Gottland. 



För att fullständigt kunna bedöma blomkronornas storlek fordras äfven 

 kännedom om deras vidd. Tabellerna C och D, sid. 29, äro afsedda att bibringa 

 kunskap om denna genom angifvande af underläppens bredd. Medeltalet för 

 densamma är hos alla de 154 formerna sammantagna 9,3 millimeter. Hos de 

 26 PoliocJironuc är det 9,6 mm., hos de 35 MesocJironuc g,i mm., hos de 14 

 XanthochronicE 9,0 mm. och hos de 79 Erythrochronice 9,3 mm. 



Tabellen C sysselsätter sig särskildt med underläppsbredden hos de smal- 

 läppiga formerna, d. v. s. de hos hvilka denna bredd är minst 6,5 mm. och högst 

 J ,Q ram. Af de hithörande 16 formerna tillhöra 6 MesocJironuc, i XanthocJirouice 

 och 9 ErythrocJironue. PoliocJtrouuc äger ingen representant. 7 af dem hafva 

 sitt hemvist i norra Sverige, ingen i mellersta, men ej mindre än 9 i det södra. 

 4 af de allra smalläppigaste tillhöra Västergötland. Torne lappmark är repre- 

 senterad af 3 former. 



Uti tabellen D äro sammanställda de 16 mest bredläppiga Linna^a-for- 

 merna. Af dessa tillhöra 4 PoUochrovue, 4 Alesoc/iroiiuc, ingen Xanthochromce 

 och 8 ErytJirocliroiiue. Ej mindre än 1 1 äro bofasta i norra Sverige, blott i 

 i mellersta och 4 i södra. Af de 1 1 förstnämnda finnes ingen från vår allra 

 nordligaste landsdel, Torne lappmark, men ej mindre än 4 från Lule lappmark 

 och 3 från Lycksele. 



Af allt det sagda framgår, att de gynnsammaste villkoren för yppig ut- 

 veckling af blomkronan äro att finna i norra Sverige; dock icke uti det allra 

 nordligaste, utan i trakten af polcirkeln (den mest storblommiga af alla, f. 

 uiaxiiiia, tafl. 9, bild 24, 25, har sitt hem just där) samt i a 2 breddgrader 

 söder om densamma, i det lägre Lappland samt Norrbottens och Västerbottens 

 barrskogar. 



Vill man med ledning af de lämnade sifferuppgifterna, såväl hvad be- 

 träffar blomkronans längd som underläppens bredd, göra sig reda för, huru i 

 genomsnitt storblommighet och småblommighet ställa sig hos de fyra syste- 

 matiska hufvudgrupperna, skall man finna, att storblommighet mest utmärker 

 PoliochroiiiLe (de blekblommiga) och ^m^hXowLmx^&t Mesochrouuc : XantJiochrouuc 

 och ErythrocJirouuc hålla midten mellan båda. 



Om blomkronans storlek finnas i den botaniska litteraturen blott mycket 

 få uppgifter. Några sådana förekonnna dock i J. M. Normans Norges Arktiske 

 Flora I, i; och dessa särskildt intressanta därför, att de hänföra sig till ark- 

 tiska trakter och delvis till de allra nordligaste, från hvilka Liiunra är känd 

 i Europa, nämligen Norska Finmarken norr om 70° nordl. låtit. Från Lofoten- 

 öarne Ostvågö och Långö (68' — 69" n. lat.) föreligga två uppgifter. Den ena 

 angifver blomkronlängden till 10 mm. och den andra till 8 mm. Från Tromsö- 

 Halsfjord, Karlsö-Lyngen och Sydvaranger (69 — 70' n. lat.) finnes en upp- 

 gift frän hvardera området. Blomkronlängden angifves till resp. ii mm., 9 mm. 

 och 10 mm. Det mellersta af dessa tal aäller länsdcn af kronan hos den förut 



