32 ACTA HÜRTI BERGIANI. BAND 4. N:0 7. 



(sid. 18) omtalta hvitblommiga formen från Rassavarre. Från Laksefjord och Gam- 

 viksnäset (70° — 71 n. lat.) föreligger en uppgift från hvardera området; båda 

 angifvande 9 mm. De anförda talen ligga alla mellan 8 mm. och ii mm.; 

 sålunda angifvande, att Linna^a-blommorna däruppe i det högnordiska området 

 uppnå samma storlek som de medelstora uti Sverige i allmänhet; vi erinra oss 

 från det föregående, att medeltalet för blomkronlängden i Sverige är 8,8 mm., 

 och att vi till de medelstora funnit oss böra räkna dem, hos hvilka längden 

 ligger mellan 7,5 mm. och 11 mm. 



Hermann Müller lämnar uti Alpenblumen, sid. 393, en förstorad bild 

 af en Linnaea-blomma från västra Tyrolens alper. Antaget att den angifna för- 

 storingen är exakt, skulle blomkronan haft en längd af blott 6 mm.; och alltså 

 varit något kortare än kronorna hos våra mest småblommiga former. 



Uti Bidrag till kännedom om Skandinaviska fjällväxternas blom- 

 ning och befruktning, sid. 25 (Bihang till Svenska Vetenskaps-Akademiens 

 Handlingar. Bd. 12. Afdeln. III. 1887) meddelar C. A. M. Lindman, att Linngea- 

 blommorna i Norge på Dovre vid 640 meters höjd öfver hafvet växla i längd 

 mellan 10 och 12 mm. Göra vi nu ett afdrag af 1,5 mm. för den del af blom- 

 man, som sitter under blomkronan, d. v. s. fruktämnet, så erhålla vi för blom- 

 kronan en längd af 8,^ — lo,^ mm. Afven P. Knuth uppgifver uti Handbuch 

 der Blütenbiologi, Bd. II, sid, 528, blommans längd vara 10 — 12 mm. 



Lijinceas mest långblommiga former tillhöra helt visst den förut omnämnda 

 västamerikanska var. longiflora Torrey. Vid mätning af blomkronlängden hos 

 pressade exemplar tillhöriga Naturhistoriska Riksmuseets botaniska afdelning 

 har jag funnit följande tal. Exemplar från staten Washington »Cascade Mountains, 

 49 n. Lat. Dr. Lyall 1859» visa 12,0 mm.; från samma stat »Port Ludlow. 

 Mossy woods. Coli. F. Binns 1888» 12,^ — -14.0 mm; från staten Idaho »Cedar 

 Mountain, Labat Co, D. J. Mc Dougal. June 20 1892» 12,5 — 13,0 mm.; från 

 Nordamerika utan närmare angifven lokal 13,5 — 14,5 mm.; samt från en trakt, 

 som ej tillhör västra Nordamerika utan mellersta, »On Lake Superior. Dr Torrey 

 misit», 12,0 — 13,5 mm. Då dessa mått äro hämtade från pressade exemplar, 

 böra de helt visst något höjas; men redan sådana de äro öfverskrida de flesta 

 ej obetydligt måtten hos våra mest storblommiga former. 



4. Om blomfodret. 



Blomfodret lämnar hos Linna^a i många fall goda karaktärer för åtskil- 

 jande af de systematiska formerna. 



Färgen spelar här visserligen en betydligt mindre roll än då det gäller 

 blomkronan; men betydelselös är den icke. De flesta formerna af gruppen 

 PoliochronKE hafva blomfodret rent grönt — se tafl. 6, bild. 3, 5 och ii — 

 eller nästan grönt — se samma tafl., bild 7. Mcsochronuc hafva, äfven de, 

 understundom rent grönt foder, men hos de flesta hithörande formerna är det 

 åtminstone nedtill rödbrunprickigt. På samma sätt förhåller det sig med Xaji- 

 thockronicc. Erythrochroincc åter hafva ytterst sällan grönt foder; vanligen är 

 det rödbrunprickigt på grön botten och ofta är röclbrunprickigheten så stark och 



