v. B. WITTROCK. LINNEA BOREALIS. 



37 



Bild. 3. — Vi. 

 f. ntultistriata. 



I — utmärkt därigenom, att de rundade bladskifvorna ej, såsom hos de hittills 

 nämnda, äro trubbiga utan i stället framtill kort tillspetsade; bild. 2, tafl. i visar 

 en storbladig variation af denna typ. 



De mest iögonenfallande af Linn^as blad- 

 typer äro de bägge, som utmärka sig genom 

 relativt smala bladskifvor. Hos den ena, säll- 

 syntare, äro skifvorna tillspetsade blott mot basen; 

 hos den andra såväl mot toppen som mot basen; 

 se tafl. 2, bild. 6 (f tenella från Västergötland) 

 och bild. 7 (f stenophylla från Södermanland) 

 samt textbilden 3, f. multistriata, som bildar en 

 öfvergång till de bredbladiga. 



Taga vi örtbladens storleksförhållan- 

 den i närmare betraktande, skola vi finna, att 

 äfven från dessa ofta nog kunna hämtas karaktärer, 

 som äro användbara vid Linnaea-formernas syste- 

 matisering. 



För att få fullt jämförliga tal har jag, då det gällt örtbladmätningar, all- 

 tid användt blad af samma härkomst och utveckling; nämligen uteslutande för- 

 yngringsskottsblad och dessa de kraftigast utvecklade. 



Att en del former äro afgjordt småbladiga, är lätt att iakttaga. Med 

 småbladiga förstås här sådana former, hvilkas största bladskifvor ej nå öfver 10 

 millim. i längd. Tabellen G — se sid. 35 — redogör för längd och breddför- 

 hållandena hos de 14 former, som befunnits vara mest småbladiga. Formernas 

 hemort och systematiska plats äro angifna på samma sätt som på föregående 

 tabeller. 



Af tabellen G framgår, att 10 former hafva sitt hem i norra Sverige, 

 3 i mellersta och blott i i södra. Af de nordsvenska tillhöra ej mindre än 5 

 landets allra nordligaste del, Torne lappmark. 2 af dessa, f. arctica, tafl. i, bild. 4, 

 och f. micropliylla äro småblommiga på samma gång som småbladiga; 2, f. 

 coerulescens och f. lappotomensis, hafva blomkronor af medelstorlek; och i, f 

 diffusa, är rent af storblommig. Af dem från mellersta Sverige tillhöra 2 Jämtlands 

 och Härjedalens fjälltrakter, i åter låglandet. Den småbladiga från södra Sverige 

 (Västergötland) är den rundbladiga, i flera afseenden intressanta f. cauipanulata\ 

 se textbilden i och bilden 12, taflan 8. 



På de olika formgrupperna fördela sig de småbladiga formerna sålunda, 

 att I tillhör Poliochronia\ 2 Mcsochromoe, i Xanthochroma. och 10 Eiyt/irochromce. 

 Detta visar, att småbladigheten i regel åtföljes af hög färg hos blommorna. 



Till formerna med medelstora örtblad räknas de, hvilkas största blad- 

 skifvor hos föryngringsskotten nä mer än 10 millimeters längd, men ej öfver- 

 skrida 15 mm. Hit hör det stora flertalet af Linnaea-former. Taftellen H, sid. 

 35, meddelar några exempel från olika delar af landet och af olika bladstorlek. 

 Särskildt må påpekas f subalpina, såsom ådagaläggande, att Linnaea-former 

 finnes, som äfven i vårt lands kallaste trakter — Torne lappmark, vid öfre 

 gränsen af björkregionen — förmå utveckla blad af normal storlek. Ytterligare 



