40 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 7. 



må framhållas f. maxima^ därför att denna, som är den mest storblommiga af 

 alla, dock icke hör till de storbladiga. 



Uti tabellen I äro sammanställda de mest storbladiga, af tre olika blad- 

 typer. F. multistriata, textbilden 3, tillhör typen med tämligen smala blad- 

 skifvor; formerna från Västergötland och Trondhjemstrakten den allmännast 

 förekommande typen med breda, framtill afrundade skifvor; och formerna från 

 Lule lappmark (tafl. i, bild. 2) och Nederluleå i Norrbotten (tafl. 13, bild. i) 

 samt longiflora TorreY (tafl. 13, bild. 2 och 7) typen med äggrunda, framåt 

 och bakåt kort tillspetsade bladskifvor. Formen från Nederluleå är af alla, som 

 jag varit i tillfälle att undersöka — de talrika herbarieexemplaren inberäknade 

 — den mest storbladiga. Ytterst nära i storlek kommer den longiflora-ioxm. 

 från Idaho uti Amerikas Förenta Stater, som finnes afbildad i figuren 2 på 

 taflan 13. — 



Några mått på en del mindre vanliga, svenska Linnaea-bladformer må 

 här tilläggas. 



Tabellen J redogör för örtbladens längd och breddförhållanden hos de 

 svenska Linnaea-former, som utmärka sig genom relativt smala örtblad. Af 

 tabellen framgår, att dessa former äro rikast representerade inom Eryt/irochromce, 

 men att de förekomma äfven inom de öfriga tre formgrupperna. De flesta till- 

 höra norra Sverige, dock ej det allra nordligaste. I södra delen af landet äro 

 ett par former iakttagna, men i mellersta hittills ingen. Otvifvelaktigt är emeller- 

 tid, att sådana äfven där finnas. Från Norge (Valders) har jag sett en hit- 

 hörande form, hvilken är afbildad i figuren 8 på taflan 2. På samma tafla 

 finnes äfven f. tenella och f. stenophylla afbildade, den förra i fig. 6 och den 

 senare i fig. 7. Båda — liksom den nyssnämnda norska — stå uti tafleunder- 

 skriften benämnda angustifolia, ett namn, som jag måst ändra därför, att det 

 genom släktet Abelid s sammanslagning med Linncea redan finnes användt i 

 kombinationen Linncra (subgenus Abelid) angustifolia (Bur. & Franch.) Gr.ebn. ^ 



De uti tabellen J sammanställda 10 smalbladiga formerna hafva bladen 

 tillspetsade såväl mot toppen som mot basen; de 3 uti tabellen K anförda där- 

 emot ej mot toppen, som är afrundad, utan blott mot basen. F. gracilescens 

 står — såsom talförhållandena utvisa — på gränsen till de bredbladiga. 



Tabellen L anger bladskifvemåtten hos de former, som hafva nästan 

 cirkelrunda bladskifvor. Hos f. subrotundifolia förekomma äfven blad af den 

 triviala gestalten. Öfvervägande antalet hithörande former tillhör Lappland. 

 Uti tabellen M anföras exempel på Linnsea-former, som ofta hafva bladskifvor, 

 hos hvilka bredden är större än längden. Textbilden 2 visar L platyphylla, och 

 bilden 16 på taflan 13 den så egendomliga f. americana. 



Beträfiande örtbladens färg må nämnas, att äfven denna kan visa sig 

 rätt olika hos olika Linnaea-former. I allmänhet är den höggrön, men hos en 

 del PoliochromcB äro örtbladen — i öfverensstämmelse med förhållandet hos 

 blomkronorna — påfallande blekare, d. v. s. ljusgröna; så särskildt hos f. alba 

 och dess underformer. 



I afseende på antal och anordning af bladtänderna hos örtbladen 

 har jag uti af handlingen »Om Linncea borealis L.» (Botan. Notis. 1878, sid. 93, 



^ P. Gr.(Ebner 1. c. sid. 135. 



