v. B. WITTROCK. LINN.F.A BOREALIS. 4I 



och 1879, sid. 13) lämnat en redogörelse, af hvilken framgår, att äfven i dessa 

 afseenden — ■ så ringa bladtändernas antal (o — 3 på hvardera bladhalfvan) än är 

 — en betydlig växling äger rum. Hänvisande till den 1. c. gifna tabellen, vill 

 jag här blott tillägga, att jag hos en suedca-iorm från Vårdinge socken i Söder- 

 manland iakttagit en rikare bladtandutveckling än hos någon annan svensk form. 

 Hos densamma förekom blad med ej blott 3 tänder på hvardera sidan (det 

 högsta antal som förut af mig observerats) utan äfven med högre tal; för ett 

 blad har jag antecknat 3 tänder på bladskifvans ena sida och ej mindre än 5 

 ]jå den andra. Hos den förut omtalta f. americana Forbes finner man under- 

 stundom 4 bladtänder på hvardera bladhalfvan; se tafl. 13, bild. 16 a. 



Blott i ett fall tror jag mig med säkerhet hafva funnit, att beskaffenheten af 

 bladkanten kan vara af värde vid formernas systematisering. Detta fall gäller en i 

 Köpenhamns universitets botaniska museum befintlig, pressad Linnfea, hvars etikett 

 lyder »No. 10805. Ex Herb. Geological Survey of Canada. Plants of Alberta ^ 

 Limuca borealis L. Sheep Mountain, Waterloo Lake. Lat. 49° 05', July 28th — 

 31st 1895. John Macoun». Hos henne äro örtbladen ej blott hos fruktifika- 

 tionsskotten, utan äfven hos föryngringsskotten ofta (eller oftast) alldeles hel- 

 bräddade; och när bladtänder finnas, äro de så svagt utvecklade, att de knappt 

 äro synbara för obeväpnadt öga; se tafl. 13, bild. 15. Af denna anledning har 

 jag benämnt den f integerrima. Mera om densamma längre fram. 



Såsom välbekant är, har Linnaea motsatta blad eller med andra ord 2- 

 taliga bladkransar. 3-taliga kransar förekomma dock understundom ^. Själf har 

 jag iakttagit sådana i Uppland vid Läby i Björklinge socken samt i Värmland 

 vid Risberg i Norra Råda socken. Om dessa, se Wittrock uti Botan. Notis. 

 1878, sid. 91 och 92. Uti det af assistenten N. Sylvén sistlidna år hitförda rika, 

 lefvande Linnsea-materialet har jag funnit e.xemplar med 3-taliga bladkransar dels 

 från Fåleberg i Hassle socken, Västergötland, dels, och uti flertal, från Lerbäcks 

 socken i Närike. Ett af exemplaren från sistnämnda lokal var särdeles yppigt 

 utveckladt. Sista föryngringsskottet hade en längd af 0,691 meter; det största 

 mig kända mått på ett årsskott. Det bar 21 örtbladkransar, och af dessa voro 

 de 15 öfre 3-taHga och blott de 6 nedre 2-taliga ^. — Äfven från Gellivara i 

 Lule lappmark har jag sett exemplar med 3-taliga bladkransar. 



Uti Naturhistoriska Riksmuseets herbarium finnas exemplar med 3-taliga 

 bladkransar från Hunneberg i Västergötland (A. S. Trolander 1892), Ulfö i 



^ Distriktet Alberta är beläget i sydvästra delen af Dominion of Canada pä Klippbergens 

 östra sluttning; således, i stort sedt, uti samma trakt af världen som British Columbia och staten 

 Washington, där en annan mycket egendomlig Linnsea, L. hor. var. longiflora Torr. har sitt hem. 



- Enligt O. Penzig, Pflanzen-Teratologie, 2. Bd., 1894, sid. 30; och J. Abromeit, I^^lora von 

 Ost- und Westpreussen, 1. Hälfte, 1898, sid. 355, har Pr^torius år 1S7.S iakttagit Linna;a med 3- 

 taliga bladkransar uti kretsen Konitz i Westpreussen. 



■' .Äfven e.xemplar med^2-taliga bladkransar visade i nämnda trakt ej sällan en synnerligt 

 stor yppighet. Hos ett exemplar med påfallande hinga mellanleder fann jag, att den längsta var 

 ej mindre än ä<; millimeter läng; den längsta Linnica-mellanled som fallit under min observation. 



Vid tal om yppighet niä nämnas, att den rikaste grenbildning och största bladrikedom jag 

 sett hos något Linnsea-exemplar förekom hos ett, som växte på Malmberget vid Gellivare 1892. 

 r^e hladrika grenarne lågo så tätt vid och ofvanpå hvarandra, att det hela liknade en grön dyna 

 Exemplaret finnes, pressadt, uti Xaturhistoriska l^iksmuseets skandinaviska herbarium. 



6 



