v. B. WITTKOCK. LINN-EA BOREALIS. 



49 



en normal, tväblommig inflorescens och att den tredje blomman afslutar en 

 biaxel, som utgär från den ena af de två öfversta örtbladsaxillerna. Denna 

 biaxel bär också två par öfvertaliga brakteer. Hela det florala partiet är här 

 af proleptisk natur (exemplaret är taget i senare hälften af 

 september), liksom äfven det lilla assimilationsskott, som sitter 

 midt emot den nedre florala biaxeln. 



Bilden 4, taflan 4, visar ett blombärande skott af i 

 någon mån liknande beskä'ffenhet. Den större, nedre delen 

 är af föryngringsskotts natur. Ur axillerna, tillhörande det 

 öfversta bladparet, utgå biaxlar, som afslutas med blommor, 

 och som bära två par öfvertaliga brakteer. Ur en af de näst 

 öfversta örtbladens axiller utgår en blombärande biaxel, som 

 dessutom bär ett litet örtbladpar och ett öfvertaligt braktepar. 

 Skottets öfre del är af proleptisk natur. Det härstammar från 

 samma lokal (Hassle socken i Västergötland) och är taget vid 

 samma tid som föregående. 



Ett intressant fruktifikationsskott är det i textbilden 16 

 ätergifna. Det har utvecklats ur toppknoppen på ett vanligt 

 assimilationsskott. Men under det att detta har alla sina blad 

 parvis ställda, så äro hos fruktifikationsskottet alla hufvudaxelns 

 blad — lågblad och högblad, så väl som örtblad — anordnade 

 tre i krans. Härpå beror inflorescensens treblommighet, i det • 

 att en blombärande biaxel utvecklat sig ur axillen hos hvart 

 och ett af de tre högbladen, stödjebrakteerna. Vi hafva sålunda 

 här ett enkelt tresidigt knippe, tricJiasuiui, utan terminalblomma. 



Hos ett annat fruktifikationsskott med tretaliga blad- 

 kransar kommo blott två blombärande biaxlar till utveckling; 

 vid ett af de tre högbladen saknades biaxel helt och hållet. 

 Det må tillåtas mig att erinra därom, att, då tre blad (örtblad) 

 i krans uppträda på föryngringsskott, ett likartadt förhållande 

 äger rum med vinterknopparne; än finnas tre sådana, en för 

 hvarje blad i kransen, än blott två, då det ena bladet full- 

 ständigt saknar antydning till knopp i sin axill. 



Äfven fyrblommiga skott äro ej sällsynta. Den van- 

 ligaste typen representeras af bilden 6, taflan 4. Vi se af 

 denna, att blomställningens hufvudaxel, fortsättande att tillväxa 

 ofvanom de vanliga florala stödjebladen, hvilka bägge äga 

 blombärande biaxlar i sina axiller, afslutas med en inflorescens 

 af typisk gestalt. De vanliga, nedre stödjebladen äro oftast af 

 högbladsnatur, understundom ett mellanting mellan högblad och örtblad — så 

 i det speciella fall som bilden 6, tafl. 4, återger — eller också rena örtblad. 



Det skott, som bilden 7, tafl. 4, visar, är af samma natur som det nu 

 beskrifna. Skillnaden är blott, att de nedre stödjebladen här äro rena högblad 

 ocli att de öfre stödjebladen förskjutits ett gotlt stNxkc upp på biaxlarnc. 



Bild. 16. — 7,. 



