52 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. N:0 7. 



Areschoug, som karakteriserar blomställningen såsom »2 — 4-blommiga långt 

 skaftade knippen från bladvecken» ^ För min del anser jag mig böra i hufvud 

 sak sluta mig till den senare uppfattningen. Om en blomflock (umbella) är en 

 blomställning med obestämdt antal biaxlar och normalt obegränsad hufvudaxel, 

 så bör man ej kunna tveka, till hvilken af dessa bägge slag blomställningen 

 hos Linnaea bör föras. Ty hvarest kan man träffa en blomställning, där biax- 

 larnes antal är mera bestämdt och hufvudaxelns tillväxt säkrare begränsad än 

 (normalt) hos Linntea borealis. — Det återstår nu att afgöra, till hvilket slag 

 af knippen Linn?ea-blomställningen bör föras. Härvidlag torde ingen tvekan 

 kunna uppstå. Den hör påtagligen till de enkla tvåsidiga knippena (dichasia, 

 cimes bipares) utan terminalblomma ^ Linnaea står för öfrigt ej ensam inom 

 CaprifoHacé-{dirm\]er\ i att ega en dylik blomställning. En väsendtligen likartad 

 äga ju alla arterna af gruppen Xy losten ni uti släktet Zö/z/V^r«. Af Eichler upp- 

 fattas blomställningen här på detta sätt. Han uttalar sig näml. 1. c. sid. 205 

 om den på följande sätt: »Dieselben stellen ebenfalls Dichasien vor doch ohne 

 ausgebildete Primanblüthe». 



Tilläggas må dock, att de hos Linnaea stundom förekommande 4 — 6-blom- 

 miga inflorescenserna tyda på en inneboende tendens, som funnit sitt fullständiga 

 uttryck i inflorescensen hos Linnseas släktinge snöbärsbusken, SynipJioricarpus 

 raccnwsiis Mich. Hos denna är inflorescensen afgjordt racemös, en klase, oftast 

 försedd med en toppblomma; dock ej alltid. Tänkte man sig en Linnsea-in- 

 florescens ytterligare utvecklad i den antydda riktningen, så att de blombärande 

 biaxelparen blefve ännu flera, det ena ofvanför det andra, och biaxelparen därtill 

 vore af obestämdt antal, blefve det hela en klase, starkt erinrande om den hos 

 Symphoricarpus. — 



Göra vi en sammanfattning af hvad som nu blifvit sagdt om bildnings- 

 afvikelser beträffande fruktifikationsskott så skola vi finna: 



1:0 att blommorna med afseende på sin anordning kunna vara antingen 

 ensamma, terminala — detta blott sällan — eller ställda uti en begränsad in- 

 florescens, tvåsidigt knippe; 



2:0 att inflorescensen kan äga en toppblomma — detta blott sällan — 

 men att den i regeln saknar en sådan; 



3:0 att den toppblomma saknande inflorescensen kan vara 2-blommig — - 

 detta det vanliga — eller 3 och 4-blommig — detta ej sällan — eller 5 och 6- 

 blommig — detta mycket sällan; 



4:0 att de florala axlarnes stödjeblad kunna vara örtblad, eller ett mellanting 

 mellan örtblad och högblad, eller typiska högblad — detta sista det normala; 



5:0 att de florala axlarnes förblad i regeln äro högblad, men att de i 

 sällsynta undantagsfall kunna vara örtblad; 



6:0 att antalet högblad på de florala biaxlarne vanligen är 6, men i en- 

 staka fall 8 till 10; 



^ Skånes Hora, sid. LVIII. 



- För dessa 2-blommiga inllorescenser, utan toppblommor, har L. et A. Brav.\is (i Mem. 

 s. !. dispos. des Feuilles et des Inflorescences, uti Annales des Sciences naturelies, Botanique. 

 1838) till och med föreslagit en särskild benämning nämligen: "cimes ge'miniflores". 



