6é^ ACTA HORTI BERGIANI BAND 4. N:0 7. 



skaia; mest af föryngrings- och fruktifikationsskott, men äfven af assimilations. 

 Med den proleptiska utvecklingen af fruktifikationsskotten står ofta i samband 

 en mer eller mindre abnorm beskaffenhet hos dessa skott. 



Progressiv metamorfos visar sig ofta nog hos blomfodret uti ombild- 



ning hvad beträffar struktur och färg, helt eller delvis, till likhet med blomkronan. 



■ Regressiv metamorfos till örtblad är rätt vanlig hos stödjebladen för 



de florala biaxlarne; sällsynt däremot hos förbladen. Sällsynt är äfven ståndares 



ombildning till kronblad. 



VIII. Om begränsningen af släktet Linnaea. 



Såsom förut blifvit nämndt, uppställdes släktet Liimcea af J. F. Grono- 

 Vius i Linnés Genera Plantarum, Ed. I, 1737 samt vann, äfven i afseende på 

 begränsning, alla botaniska systematikers bifall. Är 1872 publicerade emellertid 

 W. Vatke en af handling med titel »Ueber die Gattung Abclia R. Br.» (Öster- 

 reichische Botanische Zeitschrift. 22 Jahrg. 1872. Sid. 290), i hvilken en utvidg- 

 ning af släktet Linnsea föreslogs. Det af Rob. Brown år 18 18 uppställda släktet 

 Åbelia ansågs stå LinncEa så nära, att det borde sammanslås med henne. De 

 för sammanslagningen anförda grunder voro af sådan vikt, att flera senare syste- 

 matiker hyllat sig till Vatkes ^ åsikt. Så K. Fritsch i Engler & Prantl, Die 

 naturlichen Pflanzen-Familien, Teil IV, Abteil. 4, 1897, sid. 165 och 166 samt 

 P. Gr/EBNER i Die Gattung LinncBa (einschlieslich Abeliä) »uti Engler, Botan. Jahr- 

 bücher für Systematik, Pflanzengeschichte und Pflanzengeographie, Bd. 29, 1901, 

 sid. 120 — 123. 



Denne sistnämnde redogör på ett mycket förtjänstfullt sätt för Linnaeas 

 släktskapsförhållanden och kommer till det resultat, att ehuru båda uppfatt- 

 ningarne — släktet LinncEas bibehållande vid den vanliga, äldre begränsningen 

 å ena sidan och dess sammanslående med släktet Abclia ä den andra — låta 

 sig försvaras ^ det senare förfaringssättet dock är att föredraga. För min del 

 är jag något tveksam. Dock lutar jag mest åt den äldre uppfattningen. Sär- 

 skildt uti Linnccas egendomliga skenfrukt, med de uti dennas bildning ingående — 

 morfologiskt så intressanta och biologiskt så viktiga — glandelbrakteerna (sken- 

 fruktbrakteerna), ser jag ett synnerligen beaktansvärdt särmärke från Abelia. 



Tilläggas må att P. Gr/EBNER, 1. c, har följande systematisering. Släktet 

 Linnma Gron. [amplif.] med utvidgad släktkaraktär omfattar två undersläkten, 



^ Och Al. Brauns. Vatke säger nämligen I. c. sid. 291 : "Uebrigens habe ich in meinen 

 Falle nicht die Priorität. Schon lange vor mir erkannte Alexander Braun, mein hochverehrter 

 Lehrer, nach freundlicher mündlicher Mittheilung, dass die Gattungen Linncea Gronov. und 

 Abelia R. Br. kaum von einander verschieden seien". 



^ "Beide Anschanungen lassen sich verteidigen, denn wärend es nicht geleugnet werden kann, 

 dass die Mehrzahl der Abelien eine recht karakteristische Tracht besitzt, sich nicht wesentlich von 

 dem kleinen zwergigen Linnsea-Pflänzchen unterscheidet, und dass auch die Gestalt der Frucht, 

 resp. der Kelchröhre, das Abfallen ober Erhaltenbleiben der Kelchzipfel und schliesslich die Gestalt 

 der Blumenkrone Unterscheidungsmerkmale darbieten, so ist doch anderseits wieder nicht zu über- 

 sehen, dass keines dieser Merkmale auch nur annähernd gleichwertig ist den sonst zur Unter- 

 scheidung der Gattungen, auch bei den Caprifoliaceen, gebräuchlichen Merkmale". P Gr/ebner 1. c. 



