v. B. WITTROCK. LINN.EA BOREALIS. ^^ 



subgenera: Eulinncea Al. Br. & Vatke samt Åbelia (R. Br.) Al. Br. & Vatke. 

 Till det förra föres blott Linncea borealis L. med varieteten ß longiflora Torr. 

 Till det senare 25 arter, i varietet och 2 hybrider. Af arterna härstamma 12 

 från Kina, i från Kina och Japan, 4 från Japan, i från Kina och Mandschuriet, 

 3 från Kina och Tibet, i från Himalaja, i från Afganistan och Turkestan samt 

 2 från Mexiko. Den till habitus mest Linncea <5(?r^:'(7/zVliknande är den syd- 

 kinesiska, från ön Lautau nära Hongkong härstammande L. {Abelid) AscJier- 

 soniana Gr^ebner. 



IX. Om Linnsea borealis' geografiska utbredning. 



Linncea hör till de växter, som äga ett mycket stort utbredningsområde. 



Uti Europa förekommer den i så godt som hela Skandinavien. I Finland 

 nästan öfver hela landet. I Ryssland från de nordligaste delarne ned till en 

 linje, som buktar mellan 53° och 56° nordl. låtit., ungefär öfver Plock, Grodno 

 Witebsk, Smolensk, Kaluga, Rjäsan, Nischnij Novgorod och Kasan ^; det ryska 

 Linnsea-området sålunda omfattande fullt hälften af det stora landet. I mellersta 

 Europa träffas Linnsea på åskilliga ställen i Nord-Tyskland, på Harz och på 

 Riesengebirge; i Österrike på de högre bergen uti Mähren, Kärnthen, Salzburg 

 och Tyrolen; i Schweiz på Alperna i de södra och västra delarne; i norra 

 Italien på Lombardiets och Piemonts höga berg; samt i Frankrike på Savoyens 

 alper. I Storbrittanien förekommer Linnsea flerstädes i Skottland och därjämte, 

 sällsynt, i norra England. 



Innan vi lämna Europa, blott några ord ytterligare om växtens utbred- 

 ning i Sverige och Norge. I båda länderna hör den till de allra allmännaste. 

 De barrskogar af någon större omfattning, i hvilka den saknas äro ej många. 

 Dess område sträcker sig från halföns allra nordligaste delar, Magerö och Gam- 

 viksnäset i Finmarken, angefär vid 71° nordl. latitud, ned till mellersta delen 

 af Skåne, något söder om 56° nordl. låtit. Den förekommer nere vid hafvet på 

 de yttre öarne — exempelvis Singö, Runmarö och Utö i Sverige samt Lofotens 

 öar i Norge — ända upp i öfre björkregionen och till och med ofvanför denna 

 på våra fjäll. I allmänhet taget är Linnaia en skuggväxt, men i Skandinaviens 

 nordligaste delar träffas hon ofta på fullständigt öppna lokaler. 



Linnseas utbredningsområde i Asien är högeligen vidsträckt. Det om- 

 fattar allra största delen af Sibirien, från Altaibergen och Baikalområdet i söder 

 (c:a 50° nordl. lat.) till polcirkeln och i vissa trakter ännu mycket nordligare 

 breddgrader^; från Ural i väster till ön Sachalin och Berings sund i öster. 



' Enligt Fr. Th. Koppen. Geographische Verbreitung der Holzgewächse des europäischen 

 Russlands und des Kaukasus. 1 Theil, Pag. 489 — 1-94 Uti 2:dra delen af nämnda arbete finnes 

 en karta (II) med utsatt sydgräns för Linnt^ea jämte talrika andra lignoser. Arbetet ingår uti 

 »Beiträge zur Kenntniss des russischen Reiches und der angrenzenden Länder Asiens. 3:te Folge. 

 Bd. V & VI. 1888 & 1889. 



- Den nordligaste mig bekanta lokalen ligger nära Lenaflodens mynning vid -'Kumach- 

 Sur, 71" 30' nordl. låtit., där Linneea förekommer sparsamt vid skogsgränsen'''. Detta enligt 

 skriftlisft meddelande af licentiat H. Nilsson-Ehle. som är 1898 i botaniskt afseende under- 



