118 



A pánczél legnagyobb szélességét körülbelül a test fele részében éri 

 el. Hátrafelé két hosszú nem mozgatható, alapján kissé megduzzadt, igen 

 finom hegyben végződő tüskeszerű nyúlványt visel. Ezek eredési pontja 

 mögött hirtelenül megkeskenyedik a test és két széles alapú foggal vég- 

 ződik. 



A rágok typusos szerkezetűek ; a test szervezete a nem többi fajától a 

 következőkben tér el. 



A nephrydiumcsövek mellső végződése igen nagy kiterjedésű syncy- 

 tiumban vész el, mely az agy két részén foglal helyet. 



A rágókészülék aránylag hosszú garatcsővel áll a gyomorral össze- 

 köttetésben. 



Habit. Budapest, városligeti tó (1894. okt.) Nem ritka. 



Ezen igen tekintélyes alak, mint az imént adott leirásból látszik, 

 nem egyéb öttüskéjü Br. pala azon faj változatánál, melyet Hudson és 

 Gosse* nagy monographiájuk XXVII. tábláján tüntetnek fel «Brachionus 

 pala Ehrb. variety» magyarázattal. 



Ezen alaknál is sikerült néhány oly szervezeti részletet megfigyel- 

 nem, mely eddig ezen állatok boncztanából egészen ismeretlen volt, vagy 

 legalább is a szóban lévő fajra jellemző. 



Kezdetben hajlandó voltam azon sajátságos eltérést, mely a mellső 

 pánczéltüskék számbeli viszonyaiban mutatkozik, beteges állapotnak, ab- 

 normalitásnak venni, de későbben több példány tanulmányozása bizonyos- 

 sággá emelte bennem azt, hogy ezen alakban új fajjal van dolgunk, melyet 

 legfeltűnőbb szervezeti sajátsága után pentacanthus-nak neveztem el. 



A tüskék közül a középső, mely épen a test középvonalában fekszik, 

 nemcsak a leghosszabb, hanem egyszersmind alapjában is a legszélesebb, 

 legtekintélyesebb, mintha csak két tüske összeolvadásából keletkezett volna. 

 A két középső tüske nemcsak nyúlánkabb, de egyúttal rövidebb, gracilisebb 

 is ; e két pánczélnyulvány rendesen egyforma hosszúságú és a középső 

 tüske hosszának mintegy két harmadát éri el. Némelykor azonban meg- 

 esik, hogy az egyik tüske valamivel hosszabb a másiknál és ez ilyenkor a 

 két testfél egyenlőtlen kifejlődésével állva kapcsolatban, a test majd jobb, 

 majd pedig baloldali részlete ilyenkor jobban, erőteljesebben fejlődik ki. 

 A hátsó pánczélnyulvány is hosszabb, de még mintha ilyenkor az illető 

 oldaltapogatót is jobb kifej lődésünek találtam volna. (V. ö. V. tábla, 

 4. ábra.) 



A két oldalsó tüske igen rövid és a középső tüskék alig felehosszát 

 érik el. 



* C. T. Hudson et P. H. Gosse, The Rotifera or Wlieel-Anirnalcules. Both 

 British and Foreign. Vol. I. London, 1889. PL XXVII. Fig. 3, 3o. 



