120 



nagy háti izomkötegek mind csak inkább megsejthetők, mint sem valóban 

 láthatók. 



Ugyancsak sima, páros izomrost húzódik a test hátsó felében az oldal- 

 tapogató táján a húgyhólyag, illetve a végbél felé (V. tábla, 4. ábra m 2 ). 



A kerékszerv typusos és különöst, eltérőt nem mutat, épúgy mint a 

 táplálékfelvétel szervei sem. Említésre méltó legfeljebb azon tény, hogy az 

 oesophagus falában lévő hosszizmok igen jól fejlettek és tisztán láthatóan 

 ötlenek szembe, néhány a nyelőcső hosszirányában haladó sötét vonal 

 alakjában. 



A rágok typusosak és igen massivok ; a gyomor, melynek nyálmirigyei 

 meglepően kicsinyek, maga is aránylag nem nagy és számos világossárga 

 festőanyagot mutató, polygonális sejtből épül, melyek mindegyike egy nagy 

 és néhány kisebb narancs-barnássárga olaj cseppet zár magába, hasonló- 

 képen, mint a rectum (V. tábla, 4. ábra r) is, melynek belsejében a hosszú 

 csillangók élénk vibrálása, folytonos körforgásban tartja a felvett táplálék 

 megemésztethetlen részeit. 



A kiválasztó szervek azon érdekes sajátságukkal válnak ki, hogy raj- 

 tuk csak két pár gomolyag észlelhető, melyek a test mellső harmadában és 

 mintegy felében foglalva helyet, reszkető szervet is viselnek. Evvel azon- 

 ban esetleges más gomolyagok létezését még nem akarom tagadni ; hisz ez 

 állatok nephrydiumai, különösen alsó részükben az ott összehalmozott szer- 

 vektől csak igen hiányosan figyelhetők meg és ép ezen okból ezen minden- 

 esetre feltűnő jelenséget eddig nem is vettem be a faj jellemzésébe. A húgy- 

 hólyag nagy, csaknem olyan nagy, mint a végbél, melynek tőszomszédsá- 

 gában helyezkedik el; külfelületén figyelmes vizsgálatnál izomfonalakat 

 láthatunk s ezek összehúzódása eszközli a hólyag rytmikus pulsálását. 



Br. pentacanthus igen alkalmas objectum az oldaltapogatók tanul- 

 mányozására. 



Eddigelé ezen képletek legrészletesebb leírásait tudtommal Leydig F.* 

 ós Möbius K. fáradozásainak köszönjük; régebbi tökéletlenebb adatokat 

 Geenachee (Zeitschr. f. wiss. Zoologie XIX. köt. 1869. 497. 1.) is szolgál- 

 tatott. 



Ezen leirások nyomán tudjuk, hogy az oldaltapogató úgynevezett 

 sertegödre igen hyalin finom ideggel áll összefüggésben, mely közvetlenül 

 végződése előtt dúczczá duzzad fel. 



En a szóban lévő fajunk vizsgálatánál erős nagyításokkal azt talá- 

 lom, hogy ezen oldaltapogatók végkészüléke meglehetősen összetett, mit az 

 V. táblánk 3. ábrája szemléltet. A feltalált részletek jelentőségéről azonban 

 majd csak akkor nyilatkozhatom, ha még több Brachionus-fajt összehason- 



* L. erre Leydig Ferencz, Lehrbuch d. Histologie d. Menschen und d. Thiere. 

 Frankfurt, 1857. pag. 211. Fig. 114a. 



