140 



tés vénéneuses, pernicieuses ou édules. L'épitre dédicatoire de son ouvrage 

 imprimé est adressée à Jean Vincent Pinelli, le savant bibliophile, à date 

 du 26 mars 1598. Il est intéressant, parce qu'il est, pensons nous le premier 

 traité qui ait paru sur ce groupe difficile» ... 



Moeeen tehát értesít a képes atlasz vagyis a Leydeni Clusius Codex 

 hollétéről s egyben megmondja azt is, hogy az mit tartalmaz. 



A Codex sorsa különben igen sajátságos. Még Clusius idejében, való- 

 színűleg utazgatásai folytán — mert ő lakóhelyét sokszor változtatta — 

 elvész az egész, ő MoEETus-nak küldte a képes gyűjteményt s biz az el- 

 veszett. A «de XXI. Genere Esculentorum fungorum »-ról írva el is mondja, 

 hogy esett a dolog: «Huius iconem ( — XXI. Generis, fung. esc.) cum re- 

 liquis Moeeto miseram vt exprimendam curaret ; quse nescio cur neglecta, 

 quod valde doleo : Sed longe magis dolendum quod ex illius & reliquorum 

 fungorum icônes, suis coloribus ad vivum expressse, quas ipsi miseram, 

 perierint. Curse posteriores 1611. p. 41.» — Ugy látszik a fung. História 

 fametszetei csak részben készültek közvetlen a Codex képei után, lehet 

 hogy még más rajzok is állottak rendelkezésére. 



Az elveszettnek tartott Codex azonban 167%. tájékán már megint 

 szerepel, s innentől, illetőleg 1675-től kezdve, — egész irodalmat teremt. 

 Különösnek fog tetszeni, ha azt mondom, hogy azok a kik e külön kis iro- 

 dalmat megteremtették maguk sem tudták, hogy közvetve folyton Clusius 

 képeivel foglalkoznak. 



És most visszatérek előbbi állításomra s kimondhatom, hogy CLusius-t 

 nagy mellőzés érte folyton, míg Steebeeck érdemeit nem győzték ele- 

 gendően méltányolni, rézben metszett képeit magyarázni. A dolog pedig 

 úgy áll, hogy valami módon Sterbeeck keze közé került a Clusius Codex 

 (167%-ben), hogy mi úton-módon azt nem sikerült kikutatnom. De feltétlen 

 hiteles bizonyítékaim vannak arra nézve, hogy Sterbeeck kezében volt a 

 Codex s ő azt bőségesen, de nem épen hűségesen föl is használta. 



A Sterbeeck Theatrum Fungorum- jában közölt rézmetszetek jó nagy 

 része, pusztán a Hymenomy cetek közül 70 faj ábrája, nem egyéb mint a 

 Clusius Codex képeinek hű másolata. 



Sterbeeck legfőbb forrása tehát a kortársai előtt ismeretlen képes 

 atlasz volt. 



Eljárása azonban, mint azt alább ki fogom mutatni, nem volt méltó 

 nagy elődjéhez, kinek tudományos hagyatékára építette munkáját. 



Steebeeck Theatrum Fungorum-ja a Clusius magyarázók legfőbb 

 kútfeje, mert a CLUsius-féle leírásokat ő is felhasználta, s mert feltételezték 

 róla, «hogy a képeket ő külön adta hozzá». Tényleg ő maga is azt írja nem 

 egy helyütt, hogy a képeket «naer het leven vertoont» — élet után raj- 

 zolta — máshol pedig azt állítja, hogy e gombát még senki sem ábrázolta, 

 s így én vagyok az első ki képét közre adom stb., ilyen passust nem egyet 



