61 



Ezek a középeurópai Ino-fajok. Kettejének újonnan fölfedezett her- 

 nyójához térek most át. 



Az Ino tenuicornis hernyójának alapszíne sárgásfehér, három sor 

 fekete ponttal és három sor barnás szőrzetű sárga szemölcscsel, feje csont- 

 színű, két szívalakú fekete folttal ; mellső lábai és lélekzö lyukai feketék. 

 Életmódja majdnem olyan, mint a Glohularia-é. April-május hóban a Cen- 

 taurea scabiosa,jacea és solstícialis- on él olyformáu, hogy eleintén a levéléi 

 hegyébe belerágja magát s annak belső húsos részét felemészti, csupán az 

 átlátszó fehéres külső mezt hagyván meg. Kifejlődöttebb korában szabadon 

 a leveleken is található, melyek húsos részéből táplálkozván, csupán 

 átlátszó szövedéküket hagyja meg, miáltal a leveleken fehér foltok kép- 

 ződnek. 



Ino chloros hernyója az előbbihez igen hasonlít, de piszkosabb fehér, 

 a szemölcsök szőrzete rövidebb, az oldalon levő szemölcsök s azok szörzete 

 pedig világos lilaszínűek. Életmódja is épen olyan mint a temiicornis-G ; 

 de május végétől június hó közepéig csupán a Centaurea scabiosa és 

 jaceá-n leltem. 



Mind a két hernyó gyönge fonadékban — mely a Spilosoma- fajokéhoz 

 hasonlít — a föld alatt, ritkábban a tápnövény szára alján alakul át csont- 

 szerü, fénylő, zöldesen csillogó bábbá, mely a mellén három hosszú tüské- 

 vel van ellátva. A két faj bábjait alig lehet egymástól megkülönböztetni.* 



Egy másik Lio-}ier)iyó is ismeretes, de még nincsen leírva; még 

 pedig az Ino subsolana-é, melyet Viertl Béla, érdemes pécsi kutató április 

 és május havában az Echhiops sphaerocephalus zsönge leveleiben fedezett 

 fel, de a melyet eddig elmulasztott praeparálni vagy leírni. E mulasztás 

 az 1895 év tavaszán pótolva leend. 



Ekkorig remélhetőleg sikerülni fog az Ino Budensis hernyójára is 

 ráakadnunk, s akkor aztán az összes középeurópai Ino-fajok fejlődési s 

 átalakulási viszonyai ismeretesek lesznek. 



* E két hernyó rajza s a czikk német nyelvű ismertetése a következő füzet- 

 ben fog megjelenni. 



