63 



Nagyság s termet. 



A magyarországi példányok nem kisebbek a kaukázusiaknál ; legna- 

 gyobb példányom 154 mm. hosszú, az irodalomban említett legnagyobb 

 példány 154'5 mm.* A hímek általában valamivel kisebbek. 



Termetében némikép az elevenszülő gyíkhoz hasonlít, azonban fejé- 

 nek, törzsének, farkának és végtagjainak alakja tekintetében közelebb áll 

 a fali gyíkhoz. Feje aránylag hosszabb, tetemesen alacsonyabb s a halánték 

 táján keskenyebb, arczorra valamivel hosszabb, karcsúbb s hegyesebben ke- 

 rekített, mint az elevenszülő gjáké. Törzse lapított, a nőstényé hosszabb 

 (35 — 42 mm.), a hímé rövidebb (29 — 33 mm.). Végtagjai karcsúbbak, mint 

 az eleven szülő gyíkéi s a fali gyíkéira emlékeztetnek ; a hátulsók a hímeknél 

 hónaljig, a nőstényeknél csak a törzs első harmadáig érnek. A sugártermetű 

 fark fokozatosan vékonyodó, 1*48 — l*76-szor foglaltatik az egész test hosz- 

 szában, a hímeké valamivel hosszabb. Karmai rövidek. 



Pikkelyruha. 



A fejvért paizsai nagyobbrészt közönséges alkotásúak, csupán a követ- 

 kezők emelendők ki. A két falpaizs (se. parietalia) között — mint már 

 EvEESMANN haugsúlyozta — többnyire három páratlan joaizs található (21 cf 

 és 27 ? -nél), minthogy a falközti paizs (se. interparietale) hátsó harmada, 

 olykor a fele, négyszögű kis paizs alakjában külön vált. Ha csak két páratlan 

 paizs van e helyen (17 cf és 13 j -nél), úgy a falközi paizs hátrafelé nagyon 

 keskenyedő, hosszúra nyújtott ötszög, melyhez a valamivel szélesebb s csak 

 félakkora hosszúságú, trapézalakú nyakszirtpaizs (se. occipitale) csatlakozik. 

 E tájék tekintetében feltűnő hasonlatosság constatálható a fali gyíkkal. 

 Ugyanis, ha a fali gyíknak a falpaizsai között csak két páratlan paizsa van, 

 ezek a L. praticola hasonló paizsaival teljesen megegyezők, csakhogy a fali 

 gyíknak szintén igen gyakran három paizsa van (különösen a délibb fekvésű 

 lelőhelyekről származó példányoknak), s így 26 herkulesfürdöi példány között 

 9-szer, 20 fiumei példány között 11 -szer, 17 budapesti példány között 5-ször 

 és 3 nagy-disznódi (Erdély) példányon fordul elő ez az eset. A mi tehát 

 más Lacertáknál nagyon ritka kivétel, az a fali gyíkon nagyon gj^akori 

 jelenség, a L. praticolá-n pedig már a faj határozott jellegéül tekinthető, 

 mely idővel bizonyára teljesen meg fog állandósulni, annyival is inkább, 

 mivel három paizsuk a nőstényeknek, kettő pedig a hímeknek van gyakrabban 



* Dr. O. BoETTGER «Radclé's Fauna n. Flora des südwestlichen Caspi-Gebietes», 

 p. 38. Leipzig, 1886. 



