74 



izek tövéig behasított. Felső ajakpaizs 13, alsó ajakpaizs 12; czombmirigy 

 mindegyik oldalon 23 (a Boulengek leírta példányokon csak 13 — 20). 



Színezetre nézve felül vörhenyes-szürke, szétszórt sötétbarna már- 

 ványozással ; alul sárgás-fehér ; a fark alsó színe világos-szürke. 



2. GECKO VITTATUS Houtt. 



Öt teljesen typikus példány az Astrolabe- öböl mellékén levő Bongu 

 falu környékéről. 



Az orrlyukat elülről az orrcsúcspaizs s az első felső ajakpaizs, hátul- 

 ról 3 — 4 kis paizs határolja. A felső ajakpaizsok száma 13 — 14, az alsó 

 ajakpaizsoké 12 — 13; a czombmirigyeké 22 — 29. A farkörvök mindegyikét 

 felül 11 — 12, alul 4, keresztben menő pikkelysor takarja. 



A fiatal példányok felül barnásak, a gerincz mentén fehér csíkkal, 

 mely a tarkó közelében villásan kettéhasad s egész terjedelmében sötét- 

 barnával szegélyezett. A fark széles sötét-barna gyűrűkkel övezett ; a has- 

 oldal fehéres. A termetesebb példányok a borszesz hatása alatt halavány 

 húsvörösre változtak, de a gerincz csíkja még nyomokban kivehető. 



A test egész hossza: 214, 194, 173, 170 és 162 mm. 



Família. AGAMIDAE. 

 3. GONYOCEPHALUS PAPUENSIS Macleay. 



Egy kiválóan pompás példány az Astrolabe-öböl környékéről. 



Peters & Doelí s Boulenger leírásaival egyező, mindazonáltal az 

 alábbi eltérésekkel. A dobhártya csak épen olyan széles, mint a szemrés. 

 A fej hátulját borító pikkelyek kisebbek, mint a fej elején állók. A háttaraj 

 a tarkótarajnál alacsonyabb s fokozatosan törpülve megy át a farktarajba, 

 mígnem a fark első ötödében elenyészik. Az elő felé hajlított s kinyújtva 

 a test oldalához szorított hátsó láb vége az arczorr csúcsáig ér. 



A borszesz-példány felül s a test oldalán halavány szürkés-rózsa- 

 színű ; a fej hátulja, a halánték s a tarkó felső része feketebarna, fehérrel 

 pettyezett ; a dobhártya alatt álló korongszerű nagy pikkelyek (szám sze- 

 rint 6) fehérek; a tarkó oldalán nagy, kerekded-háromszögű, fekete folt 

 van, melyet — mint már Peters &Doeia s újabban Boettgerís kiemelte — 

 ívalakban a vállig terjedő, széles fehér félgyűrű fog körül; a törzs és fark 

 oldalán s a végtagokon sötétbarna harántszalagok s ugyanolyan pettyezés 

 vehető ki. A fogazott bőrtaraj ez idő szerint halvány palaszürke, életben 

 azonban kéknek látszott lenni. A test alsó oldala szennyes fehér, a torok s 

 a torokzacskó szürkével márványozott. 



