119 



bár még ekkor a «Lithiotis» növényi eredetének teóriája uralkodott, mégis 

 már 1882-ben, egyetemi előadásaiban, Ajka geológiai viszonyairól szólva, 

 a következőképpen nyilatkozott — a mint ezt dr. Schafarzik Ferencz szíves 

 közléséből, az ő följegyzései alapján tudom : «. . . . a mészkőpad 1 m. vastag, 

 a melyben nagi/ mennijiséíjben meszesedett növények maradványai talál- 

 hatók, még pedig olyanok, a melyek kagylókhoz hasonlítaniuk 



(Hantken) Ostreához liasonlóknah tartja; de ha növényi 

 eredésük bebizonyosodnék, akkor a bakonyi példányok mindenesetre új faj- 

 hoz tartoznak és mint Lithiotis baconica nov. sp. volnának 

 leirandók. » 



Ezekből azt látjuk, hogy az ajkai példányokat Zigno Lithiotis-nek 

 ismerte el, miután neki Hantken azokat megmutatta ; Hanteen pedig, a ki 

 Zigno- nak az eredeti példányaival hasonlította össze és a kettőnek nemi 

 azonosságát fölismerte, már 1882-ben úgy nyilatkozott, hogy az Ostreá- 

 hoz hasonlítanak. így tehát Massalongo után Hantken volt az első, a ki 

 fölismerte a Lithiotisnak az Ostreával való rokonságát. ZiGNonak a nézete 

 azonban még annyira uralta, hogy azt határozottan nem mondotta ki, mi- 

 után az Ostreának a tulajdonképpeni főrésze maga a teknő az ajkai példá- 

 nyoknál sem szabadítható ki, annyira össze vaunak nőve egymással. 



Nézzük mennyiben volt jogosult HANTKENnek ama megjegyzése, hogy 

 az északolaszországi és az ajkai példányok az Ostreához hasonlítanak. 



A magyarországi példányok ZiGNonak 1879 ben megjelent művében 

 adott rajzokkal, a mint ezt a mellékelt táblának és Zigno táblájának az 

 összehasonlításából látni lehet, egyeznek. Az én 1. ábrám teljesen egyezik 

 a Zigno 1. ábrájának alsó részével, csakhogy, míg a Zigno ábráján az általa 

 callusnak, nyélnek vett rész mindkét oldalon úgynevezett ((levelekkel» van 

 díszítve, addig az én alakomnál csak a «nyélnek» vett közép része van 

 meg és egyoldali «levél» -dísz, míg ugyanezek a másik oldalon letörtek. 

 Ha most ezen leveleket jobban szemügyre vesszük, kitűnik, hogy ezek nem 

 «hengerded levelek», mint azt Zigno mondja, hanem az Ostrea héját 

 alkotó nagy, pikkely módjára egymásra helyezett héjlemezeknek a végző- 

 dései, szélei. Ezen héjlemezek köröskörül egész jellegzetesen ki vannak 

 fejlődve ezen kisebb példányomnál is éppen úgy, miként a nagyobbnál, a 

 mint a 2. ábra felső részén igen szépen láthatók a körkörös vonalak, mint 

 az egyes lemezek végei. Gümbel is helyesen jegyzi meg az 1890-iki érteke- 

 zésében, hogy a héj külső felületének meszes, hullámosan lemezes szerke- 

 zete kagylóra vall. Az ilyen héj lemezek szintén több vékonyabb lemezből 

 keletkeznek, a mit a légbeliek behatásának kitett felületen ezt úgy itt is, 

 mint minden más Ostreánál szépen lehet látni; tehát ez korántsem a 

 «levelek» hosszvonalzása, mint aztETTiNGSHAusEN és Zigno hitték. Hogy ezen 

 leveleknek tartott részek tényleg az egész héj felületén átvonuló héj leme- 

 zeknek a keresztmetszetei, melyek a szalagágyat (Bandfeld) körülveszik. 



