156 



tyáján feketés-szürke, vagy fekete pigmentezés halmozódik össze, oly nagy 

 mértékben, hogy valóságos foltokat hoz létre, melyek egymással részben 

 összeolvadva, sűrű rácsozatot képeznek. Ez a rácsozat a fark hegye felé 

 mindinkább tömöttebbé válik, miáltal a fark hátsó része, különösen hegye 

 s az uszóhártya alsó és felső széle nagyon megsötétedik, sokszor egészen 

 megfeketedik. A test alsó oldala fehéres testszínű, a has rózsás, oldalai a 

 törzs oldalaival együtt arany-, vagy ezüstfényűek. A has oldalszélén, a 

 hónaljtól a lágyékig, ragyogó fehér pontsor húzódik. A kopoltyuk sötét 

 pigmenttel megrakottak, sugaraik sárgás-vörös, vagy vörös-barna színűek. 

 Az iris aranysárga alapon sötétre pigmentezett s főképen négy, keresztben 

 álló sötét folt által tűnik ki. 



Mennél idősebb az álcza, annál inkább előtérbe lép a fokról-fokra 

 sötétülő olajbarna alapszín s a törzs és fark oldalán a sötét pontozás kö- 

 zött kicsiny, kerek, sötét foltok keletkeznek ; a farkuszó alsó szélén pedig 

 csillagképű, ragyogó fehér pettyezés lép fel. Még később (augusztus végén) 

 az említett sötét foltok között a fej s a hát tetején, továbbá a törzs és a 

 fark oldalán szabálytalan alakú, szigetszerű s a has felé mindinkább kis- 

 sebbedő szennyes fehér foltok tűnnek elő, melyek soha sem olvadnak össze 

 egymással s a most már meglehetősen sötét olajbarna alapszínből élesen ki- 

 válnak. 



Végre a fark uszóhártyája lehervad, a felső ajak bőrkarélya s a ko- 

 poltyuk is zsugorodni kezdenek, az olajbarna alapszín még inkább meg- 

 sötétedik, a fehéres szigetszerű foltok meghomályosodnak, a has narancs- 

 sárgába hajló színbe öltözik s oldalszélén, valamint a fark alsó élén is 

 sötét-barna, kerek pettyek jelennek meg, melyek ezentúl állandóan meg- 

 maradnak, a törzs oldalának alsó szélén pedig fehéres szemcsék kezdenek 

 felhalmozódni. Ez már az álczaélet végső phasisa, mire a teljesen kifejlő- 

 dött, mintegy 42 mm. hosszú állat, elhagyja a vizet. 



Ivari dimorphismus. Dr. Bedkiaga az álczákon ivari dimorphismust 

 vél felismerni s azt hiszi, hogy a világosabb színű és hegyesebb farkú pél- 

 dányok nőstények, a sötétebb színűek s farkuk hegyén tompán kerekített 

 példányok pedig hímek. Ezt magam is valószínűnek tartom, mert magam 

 is hasonló viszonyokat véltem tapasztalni a M. Montandoni álczáin, noha 

 másrészt kétségtelen, hogy e tekintetben az álcza kora és a tartózkodási 

 hely természete is befolyást gyakorol. 



Ivar érett álczák. Már de Filippi óta ismeretes, hogy az alpesi gőte 

 még álcza korában elérheti ivarérettségét, illetőleg több évi fejlődés után 

 megszerzi ivarérettségét s még mindig álczaállapotban van, vagy látszik 

 lenni, a mennyiben külső kopoltyúit megőrizte. Az ilyen termetes nagy 

 álczákra már nem illik a fentebbi leírás, a mennyiben a felnőtt állatokhoz 

 hasonlítanak s csak még el nem vetett, satnyuló félben levő kopoltyúik és 

 igénytelenebb, halaványabb színezetük által különböznek azoktól. Ilyen 



