161 



mivel hátrább kezdődik ; felső karélya domborúbb ívben megy s rendesen 

 hullámos szélű, az alsó enyhébb ívben emelkedő s épszélü ; általában na- 

 gyon magas, magassága többnyire nem foglaltatik háromszor a hosszában ; 

 a fark hegye felé nagyon fokozatosan alacsonyodó s meglehetősen hosszú 

 és hegyes csúcsban fut ki. 



A színruha fejlődése. Fiatal álczák a test felső felületén halavány 

 sárgás-barna színűek; a fej, törzs és a fark oldala apró, sötétbarna, csil- 

 lagképü pigmentpontokkal behintett, — e pontozástól azonban a törzs fele 

 magasságában vízszintesen húzódó sárgás foltsor szabadon marad. A sár- 

 gás foltok nem másnemű pigmenttől erednek, hanem csupán a test tiszta 

 alapszínét képviselik; meglehetősen nagyok, szabálytalan alakúak s a 

 hátsó végtag beízülése fölött (mint a M. Montandoni álczáján) felfelé ka- 

 nyarodva, a fark húsos részének felső széléhez közel terjednek tova. A fark 

 uszóhártyáját gyéren s egyenletesen eloszlott barna pontozás lepi el, mi 

 által az uszóhártya mintegy füstössé válik ; felső és alsó széléhez közel 

 fényes fehér pettyezés vegyül a sötét pontozás közé. Az irist aranysárga 

 alapon gyérhintésű sötét pigment borítja; belső széle tiszta aranysárga; a 

 pupilla szélességében sötét sáv szeli át. A kopoltyúk élénk sárgás-vörös 

 színűek, gyéren pigmentesek. A test alsó oldala fehéres, gyenge arany- 

 fényű. 



Ivari dimorphismus. Később (aug. 20-ika táján) az alapszín söté- 

 tebbre fordul s ettől az időponttól kezdve nemük szerint más-más irány- 

 ban fejlődik az álczák színruhája. A hímálczákon ugyanis a fej hátuljon, a 

 törzs oldalán, a fark húsos részének alsó s felső széle mentében, valamint 

 az uszóhártyán is kicsiny, sötétbarna kerekded pettyek tűnnek elő, a has 

 élénkebb sárgás színt ölt s a sötét pettyek növekedtével a hason is barnás 

 pettyek jelentkeznek. A nöstényálczák a hát tetején, a középvonal két olda- 



