xaégis szépen látni ; ellenben a Corticium putaneUm-nál (friss anyag) a vil- 

 lás és erősen bunkósan felduzzadt váladékcsöveket, valamint a Corticium 

 seriale s a következőknél, melyeknél szintén friss anyagot vizsgálhattam. 

 A Corticium seriale friss példányaiból zsiros fehér- sárgás folyadékot lehet 

 kicsavarni, mi a váladéktartók előfordulására utalt; s csakugyan ezek 

 nagyon jól vannak ennél a fajnál kifejlődve. A gomba többrétegű puha tes- 

 tét vékony hyphák alkotják s ezekből erednek a hymenium alkotó szálai is ; 

 köztük aztán nagy számmal mutatkoznak a zskadékvezető csövek, melyek 

 az alapréteget alkotó szövetből erednek, s arra függélyesen vannak elhe- 

 lyezve (VII. tábla 7. ábra). Ezek többnyire csoportosan 4 — 6 stb. fakad- 

 nak egy töröl és rendkivül sajátságos formában jelentkeznek, a függélye- 

 sen álló kissé hajtogatott zsiradéktartó tövén felül felduzzad, majd pedig 

 vékonyabb nyakrészre húzódik ki, mely a hymenium felé tör, a sporaéréskor 

 legtöbbjük a hymeniumban van s ez a végük tojásdadon felduzzad s a 

 basidiumok közül kicsúcsosodik. Az idősb gombák testében a mélyebb ré- 

 szekben is találni váladéktartó rétegeket, ezek azonban a festési eljárásokra 

 már alig reagálnak, mivel jóformán kiürültek. Ezeket aztán az újabb szöve- 

 tek benőtték, s rajtuk keletkeznek új váladéktartó rétegek. 



A zsírtartók a Corticium seriale-ná\ is a szöveti mycealialis hyphákból 

 erednek, mint amazok oldalhajtásai s eleintén igen sajátos alakokban 

 jelentkeznek, míg a növés folyamán későbbi jellemzetes alakjukat el nem 

 nyerik. 



Radulum laetum az épen jellemzett typushoz csatolható. A gomba 

 testét kétféle hyphaszövet alkotja, melyek egymással összekeverednek, az 

 egyik szabálytalan vastagabb szálú igen összebonyolódott hyphákból áll s 

 kevés zsírtartalommal bir ; a másik ellenben vékonyabb szálú, hypháin az 

 előbbinél oly gyakori kitüremlések nem láthatók, a szálakon a kapocssejtek 

 gyakoriak. Ez a szövet nagyon zsírdús. Legjobban van kifejlődve a gyü- 

 mölcstest felülete irányában meg a tüskékben, melyek tudvalevőleg a gomba 

 belsejében fejlődnek ki s így emelkednek aztán ki a felszínre. A zsírdús 

 szövet hypháiból erednek aztán a váladéktartók. Eendesen hosszúra nyúlt 

 körtéhez hasonlítnak, de azonkívül bunkós, tojásdad stb. alakúakat is talá- 

 lunk. A váladéktartók mind a hymenium felé növekednek s nagyobb részük 

 bele is nyomul abba; de a levegőre már csak ritkán jutnak, legtöbbje 

 ugyanis a baridiumok közt végződik. A váladéktartók, chloroformmal 

 kezelve, egészen átlátszók lesznek, a zsiradék kioldódik belőlük, sejthártyá- 

 juk salétromsavbani főzés után is egyneműnek látszik (VII. tábla 8. ábra). 



A váladéktartók a sporaterméssel szoros összefüggésben vannak, mert 

 a sporaképzés folyamata alatt tartalmuk felhasználtatik s kiürülnek. Érde- 

 kes tudnunk azt is, hogy nagyon múlékonyak, gyengédek s csak úgy mutat- 

 hatók ki, ha a friss anyagot mindjárt absolut alkoholba vagy osmium- 

 savba teszszük; ellenben hamar elpusztulnak s nem mutathatók ki 



