262 



nak az elkülönítésére, hogy a Liobajkalia háza vékony, míg a Baglivia-é 

 elég vastag. Hanem az embrionális kanyarulatok kifejlődését és elhelye- 

 zését illető külömbségek magukban véve elegendők arra, hogy a magyar 

 korona országainak pontusi képződményeiből ismert Baglivia-kai a Bajkál- 

 tóban élő Liobajkalia-tól elkülönítsük. 



Beusina ezen nemnek több faját találta a markuseveci pontusi lelő- 

 helyen Melanopsis Martiniana Fée., Melanopsis vindohonensis Fuchs, 

 Melanopsis Bonéi Fée., Congeria suhglohosa Paetsch. stb. társaságában, 

 tehát a középső pontusi emeletben. Én ugyanezen nemnek egy képviselőjét 

 leltem Budapesten (Köhkiiykn) o^Baglivia bythinellaeformis nov. sp. szintén 

 Melanopsis Martiniana Fée., Melanopsis vindohonensis Fuchs, Melanopsis 

 impressa Keauss, Orygocerasok stb. társaságában, a mint ezt legközelebb 

 közölni fogom. 



A legelegánsabb Baglivia fajt azonban itt Szegzárdon találtam, tehát 

 magasabb emeletben, mint a melyből az eddigi Baglivia-kât, úgymint a 

 Baglivia rugosula Beus., B. goniogyra Beus., B. srongylogyra Beus., 

 B. strephogyra Beus. és B. ambigua Beus. fajokat ismerjük. 



Azon érdekes új faj, a melyet Szegzárdon a felső-pontusi emeletben 

 a Congeria rhomboidea szintben gyűjtöttem, sokkal díszesebb, mint a kö- 

 zépső-pontusi emelet fajai. 



Mielőtt még az új fajomat ismertetném, egy érdekes hasonlatosságra 

 akarom a szakkörök figyelmét felhívni. Feltűnő azon hasonlatosság, a mely 

 a Baglivia-n&m és azon alak között van, a melyet De. Hilgendoef Planor- 

 bis multiformis denudatus. Hilg. néven ismertetett a steinheimi édesvízi 

 mészkőből.* «über Planorbis multiformis im Steinheimer Süsswasser- 

 kalk» czímű munkájában és a 19. ábrában le is rajzol. Hilgendoef nyo- 

 mán QuENSTBDT ís ismerteti ezen alakot «Petrefactenkunde Deutschlands» 

 czímű nagy művében a 140. lapon és 189. tábla, 49 — 53. ábrájában. 



Hilgendoef leírása is reá illik a Bagliviára: «ümg. 3'5 — 4 sehr 

 langsam zunehmend, fast drehrund, nur eine kleine Abilachung an der 

 Innenseite bemerkbar. Nur der erste Umgang in der Ebene bleibend die 

 anderen frei, korkzieherartig gewunden ; ohne sichtbare Anwachsstreifen. 

 Schale walzenförmig, an der Mündung ein wenig dicker, 2 mm. hoch.» 

 Később az 502. lap alján ezt mondja: «Dass wir es hier mit keiner blossen 

 Monstrosität zu thun haben, zeigen die Häufigkeit der Form, die regel- 

 mässige Combination der beiden (Planorbis costatus) von einander, wie es 

 scheint, ganz unabhängigen Merkmale und die sichtlich auf dieses Ziel 

 gerichtete paläontologische Entwickelung. » 



* Monatsberichte der königlich Preussischen Akademie der Wissenschaften zu 

 Berlin. P. 483. 1867. 



