73 



ban kis rés keletkezik, mely a mag felé terjed s kis csatorna benyomását 

 teszi ; azonban egyre jobban duzzad fel, czitromalakú lesz, míg végre tel- 

 jesen legömbölyödik. Időközben beállt a másik vacuolum összehúzódása, 

 és mire az előbbi systoléje bekövetkezik, megtörténik a másilmak diastoléje. 

 Ezen váltakozás rendesen nem ilyen szabályszerű, mert a két systole 

 között eső időtartam nem mindig egyforma, s gyakran megesik, hogy mind- 

 két űrcse újra való képződése egyszerre áll be. III. Táb. 5. ábráján rajzol- 

 tam ezen állapotot, mikor is mindkét vacuolum egy pillanatig czitrom- 

 alakú. 



A szóban forgó genus mindkét fajának sejtmagja egyforma, körül- 

 belül 5 — 6 {Ji átmérőjű, gömbölyded s mindig a sejt mellső részén, a chloro- 

 phor körülzárta sejtűrben fekszik. Mint már említettem, a Dill leírta egyé- 

 nek magja a sejt alsó harmadában fekszik. 



A mag typusosan hólyagalakú. Áll t. i. egy szilárdabb felületi réteg- 

 ből, mely magába zárja a mintegy 4 [i átmérőjű, szintén gömbölyded mag- 

 testecskét is. 



Voltaképeni, kettősszegélyű magburkot megkülönböztetni nem lehet, 

 még a szokásos festőszerek alkalmazásával sem, s azért használom — 

 habár csak feltételesen — a «szilárdabb felületi réteg» kifejezést. 



Azért sem vagyok hajlandó a szó szoros értelmében vett «burkot» 

 feltételezni, mert a magból kiinduló állábszeríi képződményeket is meg- 

 figyeltem, melyek segélyével a mag a sejtűrben mintegy fel van függesztve. 

 Ezek létezéséről minden kétséget kizáró módon igen egyszerű szerrel lehet 

 meggyőződni. Ha igen vékony vízrétegben suspendait Carteriák-2ii hirte- 

 lenül erősen összenyomunk, sokszor sikerül a sejtek tartalmát is kiszorí- 

 tanunk, s ilyenkor igen jól látható ama néhány (3 — 4) protoplasmatikus 

 nyújtvány, mely a mag felületéről indul ki (III. Táb. 21. ábra). Ezek nem 

 a nyomás következtében utólagosan előállott képletek, azaz nem a mag ki- 

 szorított tartalma — mi különben sem valószínű — mert eosinnal festett 

 sértetlen sejtmagvakon hasonlóképen, habár igen halványan kivehettem 

 ezen nyújtvány okát. Legjobban emlékeztetnek ezek ama plasmafonalakra, 

 melyek a Spirogyrák sejtjeiben felfüggesztik a sejtmagot. 



A magtestecskében pikrocarmin- vagy eosinnal való kezeléssel kevés- 

 számú, szabályosan elrendezett chromatinszemcse látszik (III. Táb. 21. ábra), 

 mint a milyent most már a legtöbb alsórendű növény és véglény magvában 

 láttak. 



A leirt sejtalkatrészeken kívül mindenkor találunk a sejtekben kisebb- 

 nagyobb mennyiségű, erősen fénytörő, csaknem feketének látszó rögöcskét 

 is, melyet «excretszemcse» névvel jelölnek és az anyagcsere hasznavehe- 

 tetlen s a sejtekben felhalmozódó terményeinek tartanak. Ezek némelykor 

 oly nagy számban gyűlnek össze, hogy csaknem az egész sejtűrt kitöltik s 

 ilyenkor elfedik az összes szervezeti elkülönüléseket (III. Táb. 10. ábra). 



