76 



A gameták párzása — vizsgálataim szerint — úgy történik, hogy két, 

 egyforma nagyságú gameta mellső végével egymással összeolvad oly módon, 

 hogy az egyik mintegy átfolyik a másikba. A 11. és 12. ábránk mutatja 

 ezen folyamat két pházisát. De vannak e szabály alól kivételek is ; ilyet 

 ábrázol 15. ábránk. A sejtmagvak párzás alkalmával szemlátomást vándo- 

 rolnak s egymáshoz közeledve, össze is olvadnak. A magvak összeolvadása- 

 kor fellépő mitotikus változásokat ezen fajnál nem sikerült észrevennem ; 

 magorsót láttam azonban a közel rokon Chlarnydomonas-íélek copulatiója 

 alkalmával — s erről majd más helyen fogok részletesebben beszámolni — 

 úgy, hogy azt gondolom, hogy alkalmasabb anyag vizsgálatakor majd a 

 Carteriá-noX is sikerűi ily karyokinetikus változásokat észlelhetni. 



A nyolcz csillangó a sejtek párzása közben élénken mozog s a párok 

 folytonosan rotáló, igen sebes, tánczoló mozgásban vannak. 



A csillangók csak közvetlenül a gameták teljes egybeolvadása előtt 

 tűnnek el, s a keletkező zygota egyre vastagodó új fallal bír, mely helyen- 

 ként megvastagodásokat is mutat (III. Táb. 13. ábra). 



Igen érdekes az egybekelés utolsó pházisa. A két mag ilyenkor már 

 teljesen egybeolvadt, a sejtek többi alkatrészei pedig még kettős számban 

 vannak meg a zygotában. Legelőször is a két szemfolt kezd egyes szem- 

 csékre felbomlani, szinét veszti s rövid idő múlva teljesen eltűnik; a proto- 

 plasma sűrűbb állományúnak látszik, egyes szemcsék válnak ki s néhány- 

 szor ilyen szemcsék a zygotából való kilökését is észleltem. 



A két pyrenoid, mely a kezdetben kissé ovális zygotában igen jól lát- 

 ható (III. Táb. 14. ábra), szemlátomást jobban és jobban eltűnik, s mikor a 

 nyugvósejt fala már jól kiképződött, az egész, mintegy 12 [j. átmérőjű zygota 

 tartalma csak egyneműen szemcsés, sötétzöld tömeg. 



A mondottakkal kimerítettem mindazt, mit vizsgálataim alapján a 

 szóban forgó moszatok szervezetéről és fejlődéséről tudok. Még csak néhány 

 szóval akarom a mondottakból kifolyó rendszertani következtetéseket ki- 

 fejteni. 



1892-ben három Carteria-ísiji különböztettem meg, ^ a mennyiben a 

 Fresenius leírta C. multifilis-en kivűl Dangeard két faját, a Chlamydomo- 

 nas minima-t és a Pithiscus Klehsü-t is a Carteria-nembe soroltam. Dill 

 1895-ben megjelent dolgozatában ^ elfogadja ezen véleményemet és meg- 

 tartja a C. multifilis, Klebsii és minima nevű fajokat; de ezenkívül a leg- 

 előbb említett alaktól különválaszt egy CARTER-től már igen régen Crypto- 



^ Francé E. Néhány Chlamydomonadinea systematikájáról. 251. 1. 

 ^ DiLL. Op. cit. 35B. 1. 



