190 



Magam csak 1894 őszén vizsgálhattam meg e károkat és azt talál- 

 tam, hogy azok a Karsztban észleltekkel minden tekintetben azonosak. 

 A károsított terület azonban jóval nagyobb volt és összesen mintegy 

 850 kat. holdat tett ki. A baj kiindulási pontja Oravicza határában nyilván 

 a «Pojana Juli» nevű erdörész volt, mert ott volt a károsítás a leginten- 

 zívebb és legegyenletesebb. Ott a rovar minden bizonynyal már a megelőző 

 évben is tömegesen szerepelt, de a figyelmet elkerülte. Onnan terjedt el 

 aztán 1894-ben az uralkodó szél irányában a «Caroli» erdőrészbe és a 

 Marilla-fürdő véderdejébe, meg a «Tilfa cu Piatra») erdőrészbe, mely utóbbi 

 már Stájerlak határában fekszik. Hogy a terjedés csakis ily módon történ- 

 hetett, e mellett szól az a körülmény is, hogy míg a «Pojana Juli»-nak a 

 völgyben fekvő mélyebb részei is egyformán meg voltak támadva, addig az 

 említett többi erdőrészben a rovar falasának következményei aránylag cse- 

 kélyebbek voltak és csak a magasabb hegyhátakon s az uralkodó szélnek 

 kitett erdőszéleken voltak láthatók. A károsított erdők közöl, a melyeknek 

 kora átlag 50 — 80 év között változik, a «Pojana Juliw-n mintegy 90 hold 

 tiszta jegenyefenyves, míg a többi területen a jegenyefenyő Vio — ^/lo arány- 

 ban bükkel van keverve. 



Az 1895-ik év tavaszán konstatáltam e rovar megjelenését a stájer- 

 laki erdőkkel közvetetlenül összefüggő ponyászkai kincstári erdőkben is, 

 de csak a magasabban fekvő Mosnyák- és Aszkunsza-erdőrészekben és 

 ezekben is csak gyéren és szórványosan. 



Nagyobb mértékben merültek fel azonban e rovar jellemző kártételei 

 1895-ben hazánknak délkeleti sarkán: Zernest fogarasmegyei és Keresz- 

 tényfalu brassómegyei községek határaiban. Eleinte itt is azt hitték, hogy a 

 jegenyefenyő tűleveleinek elszáradását és megvörösödését talán a fagy 

 okozta ; de csakhamar reá jöttek, hogy a bajnak valami rovartól kell szár- 

 maznia. A m. k. állami rovartani állomáshoz beküldött rágványokból mind- 

 járt láttam, hogy a tettes ez esetben is ugyanaz a molypille, illetőleg her- 

 nyója volt, a melylyel már a Karsztban és a Bánságban megismerkedtem. 

 íme, tehát ez már a harmadik vidék volt az országban, a hol a jegenye- 

 fenyő új rovarellensége kártékony mennyiségben elszaporodott. 



A helyszíni vizsgálatot itt Keajcsovits Béla brassói kir. erdőfelügyelő 

 úr közdejöttével augusztus utolsó napjaiban ejtettem meg. Zernesten a meg 

 támadott erdő a Királykő és Bucsecs hegyóriásait összekötő Magura-hegység 

 északkeleti lejtőjén 850 — 1370 méternyi magasságban fekszik és 80 éves, 

 Vio részben lúczfenyővel és Vio részben bükkel elegyes jegenyefenyvest 

 alkot, mely a zernesti gör.-kel. egyház tulajdona, s a melyből mintegy 

 150 hold erősebben, 350 hold pedig csak szórványosan volt károsítva.* 



* A zernesti esetet részletesebben leírta Hajdú János vármegyei erdőtiszt az 

 «Erdészeti Lapok» 1895-ik évf, deczemberi füzetében megjelent czikkében: «Kártékony 



