195 



szárnyra, hanem egy darabig még a talajtakarón pihen. Ilyenkor néha oly 

 sűrűn találhatók a pihenő kis pillék a talajon, hogy minden négyszög- 

 deciméterre 1—2, sőt több példány is jut. A bábokból való kikelés termé- 

 szetesen nem egyszerre történik, hanem elhúzódik egész május közepéig. 

 A pillék határozottan a világosságot kedvelik és mindig csak nappal 

 röpködnek. Legnagyobb mennyiségben tartózkodnak a jegenyefenyők felső 

 és külső részein, valamint utak mentén, tisztások szélén és általában oly 

 fák körül, a melyeket legjobban ér a napfény és világosság. Sűrű zárt erdő- 

 részekben csak a fák koronái körül vannak jelentékenyebb mennyiségben, 

 míg az alacsonyabb ágak körül rendesen csak elvétve akadnak egyes pél- 

 dányok. Minél verőfényesebb az idő, annál nagyobb számban szállonganak 

 csendesen lebegő és hintázó repüléssel a levegőben. Borús időben aránylag 

 kevesen röpködnek. E tekintetben annyira érzékenyek, hogy mihelyt a napot 

 valamely felhő eltakarja, az idestova szállongó pillék n^gy része rögtön a 

 fenyőágak tűlevelei alá húzódik és lepihen. Ha egy ilyen ágat megütünk 

 vagy megrázunk, felhőszerű gomolyokban rajzanak ki belőlük a megzavart 

 pillék, de csakhamar ismét nyugalomra térnek. Azonban még verőfényes 

 időben is mindig jókora mennyiség szokott a fenyőágakon pihenni. 



Általában véve rósz repülők és nagyobb távolságokra nem jó szántuk- 

 ból, hanem csak valamely légáramlattól sodortatva kerülnek. Ez oknál fogva 

 terjedésük is leginkább az uralkodó szél irányában történik. 



A pillék főtömege rendesen május 10-ike körül mutatkozik; azontúl 

 számuk mindinkább fogy egész május végéig. Junius első napjaiban már 

 legfeljebb csak egyes elkésett példányokkal lehet itt-ott találkozni. 



A párosodás és peterakás ideje körülbelől összeesik a repülés idejével, 

 A párosodást a szabadban legkorábban április 29-én figyeltem meg. A meg- 

 termékenyített nőstény a régi (tavalyi) tűlevelek felső lapjára tojj a le petéit. 

 A peték június elején kelnek ki. A belőlük kibúvó parányi hernyócs- 

 kák elhagyván a régi tűleveleket, az ágvégekre az új hajtásokhoz vándorol- 

 nak s azonnal befurakodnak a zsenge fiatal tűlevelek belsejébe. MiheljH; egy 

 tűlevél belsejét félig-meddig kirágták, rögtön egy másikat fonnak hozzá s 

 ez utóbbiba hatolnak be. így rongálják a fiatal tűleveleket körülbelől má- 

 sodik vedlési stádiumuk végéig. Ekkor már annyira meg vannak erősödve 

 ők maguk, meg rágó szerveik is, hogy a régi tűleveleket is megtámadhatják. 

 Kártételeik tulajdonképen csak ekkor kezdenek nagyobb és szembetűnőbb 

 arányokat ölteni. 



A tűleveleket csaknem kivétel nélkül mindig alsó lapjukon kezdik ki, 

 s az ott végig húzódó egyik barázdában egy rendesen többé-kevésbbé hosz- 

 szúkás, ritkábban egészen kerek lyuk árulja el azt a helyet, a melyen a 

 hernyó a tűlevél belsejébe furakodott. A lyuk átlag Va— Vs mill, hosszú és 

 '^/s — V2 mill, széles átmérőjű és többnyire a tűlevelűek vagy első (töve fe- 

 lőli) vagy középső harmadában fekszik. (V. tábla 5. ábra és VI. tábla 4. ábra.) 



