Í200 



.esetén annyi sok az ilyen megrongált tülevél, hogy az illető fák, söt egész 

 erdőrészek július elején már távolról is sárgás-szürkéknek, július közepén 

 túl pedig egészen rozsdavöröseknek látszanak. 



Julius vége felé a tűlevelek tömeges megvörösödése és elszáradása 

 megszűnik és kezdetét veszi azoknak lehullása, a mi eltart aztán egész 

 őszig. A tűlevelek részint egyenként hullanak le, részint többesével, úgy a 

 mint őket még a hernyók egymáshoz tapasztották szálaikkal és szöve- 

 dékükkel. (V. tábla 6. ábra.) A fák felső részei, kivált azok, melyek a szél 

 járásának leginkább ki vannak téve, mindinkább megkopaszodnak és erős 

 hernyófalás esetén hovatovább meglehetősen szomorú képet nyújtanak, a 

 mint azt az itt közölt két fotográfiai felvétel is mutatja. A felső és külső 

 ágakon végre, az ép tűleveleken kívül, nem maradnak meg jóformán csak 

 azok, a melyeknek parenchymje legfeljebb felerészben van kirágva, a hol 

 tehát a tűlevélből a töve felé még egy jókora darab, de legalább is a fele 

 zöld és sértetlen maradt. A kirágott, elszáradt és lehullott tűlevelek aztán 

 nagy mennyiségben borítják a megtámadott erdőrész talaját. 



A Steganoptycha abieganakártéielei tehát tulajdonképen abban álla- 

 nak, hogy a megtámadott jegenyefenyők tűleveleikeg}'' részét elvesztik. Ez a 

 veszteség okvetetlenül befolyással kell hogy legyen az illető fa növekedé- 

 sére és fatömegének gyarapodására. Több próbafát volt alkalmam a meg- 

 támadott erdőkben megvizsgálni s azt találtam, hogy az erősen megtáma- 

 dott fákon a tűlevelek ^/á — ^/3 része volt elpusztulva. Sőt Oraviczán és 

 Keresztényfalun egyes fák tűleveleiknek mintegy felét vesztették el. Mind- 

 amellett nem lehetett észrevenni, hogy e fák azért betegesek vagy sínlődők 

 lettek volna ; hajtásaik és rügyeik kivétel nélkül mind épek, egészségesek 

 és nedvdúsak voltak. 



Nem szenved kétséget, hogy ha a hernyók tömeges fellépése egymás 

 után több évig eltartana s a fák ennek folytán tűleveleik nagyobb részétől 

 több éven át folytonosan megfosztatnának, ez tenyészetükre, sőt életükre 

 végzetes befolyással volna. De az a tény, hogy a Karsztban ugyanaz az 

 erdőrész, illetőleg ugyanazok a fák három egymás után következő évben 

 meglehetősen erős hernyófalást minden lényegesebb hátrány nélkül el bír- 

 tak viselni, némi megnyugvásunkra szolgálhat. Pedig a hernyók kártételei 

 itt évről-évre fokozódtak intenzivításukban s a megtámadott jegenyefenyők 

 1894-ben már valami Vs résznyivel több tűlevelet vesztettek el, mint 

 1 893-ban. 



Megnyugtató némileg az is, hogy a Steganoptycha abiegana tömeges 

 kártételeinek köre aránylag csak lassan növekedik. A Karsztban legalább 

 azt tapasztaltam, hogy a nagyobb mérvű hernyófalás még a harmadik évben 

 is alig terjedt túl az első évben megtámadott 250 hold határain, ámbár az 

 illető erdőrész közvetetlenül összefügg a nagy terjedelmű kincstári erdőkkel 

 aés Ogulin vagyonközség erdőségeivel, és ámbár a pillék 1894 tavaszán már 



