201 



ezekben az erdőkben is (az országút mentén fel egész a Mollináry-tetöig)^ 

 meglehetős mennyiségben röpködtek. 



Védekezés. 



A védekezés e rovar ellen igen nehéz feladat, s eddig még nem is 

 sikerült valami olyan védekezésmódot kieszelni, a melynek segélyével kár- 

 tételeit biztosan meg lehetne akadályozni. Az eddig megpróbált védekezés- 

 módok vagy semmi vagy legfeljebb csak részleges eredményt adtak. 



Dr. Hoffenreich Mór, a Marilla-fürdő tulajdonosa, 1894 nyarán a 

 bábok elpusztítására azt a kísérletet tette, hogy a fürdőjéhez tartozó 

 104 holdnyi véderdőben a fák töve körül az almot felszedette s az erdőn 

 kívül egy nagy kupaczba összehordatta. Hasonló eljárást követett ugyan- 

 akkor az osztrák-magyar államvasút-társaság oraviczai főtiszttartósága a 

 marillái véderdővel határos erdőben valami 56 holdnyi területen. Az össze- 

 hordott kupaczokat aztán télen egy réteg oltatlan mészszel beborították. — 

 Ennek kétségkívül megvolt az a haszna, hogy az erdei alommal felszedett 

 bábok a kupaczokban csakugyan megsemmisültek. De a mennyiben a bábok 

 nemcsak épen a fák töve körül, hanem mindenütt ott nyugszanak a talaj- 

 takaró alom, gizgaz, moh stb. között, az így elérhető eredmény természe- 

 tesen csakis részleges lehet. S a következő év tavaszán a pillék repülési 

 időszakában csakugyan nem is lehetett észrevenni, hogy az illető erdő- 

 részekben azért kevesebb pille mutatkoznék, mint másutt. 



Teljes vagy legalább számbavehető sikert csak úgy lehetne elérni, ha 

 a megtámadott erdőkből az összes alom gondosan kitakaríttatnék s az alom- 

 ban levő bábok aztán akár oltatlan mész, akár tűz segélyével elpusztíttat- 

 nának. De eltekintve az ilyen eljárás költséges voltától, nagy kérdés, hogy 

 vájjon a talajtakaró összes alomnak eltávolítása nem tenne-e több kárt a 

 fák táplálkozási és növekedési viszonyaiban, mint maga a rovar, a mely 

 ellen ily módon védekezni akarnánk. 



Az erdészeti rovartannal foglalkozó szakírók az erdei alomban telelő 

 bábok és hernyók irtására gyakran szokták azt tanácsolni, hogy az illető- 

 erdőbe őszkor sertéseket kell behajtani. A sertések turásközben a báboknak 

 vagy hernyóknak legalább egy részét megsemmisítik, felfalják vagj^ agyon- 

 tiporják, más részét pedig eredeti nyugvó helyeikből kimozdítván, a talaj 

 felszínére juttatják, a hol aztán a tél folyamán részint az időjárás vi- 

 szontagságaitól, részint a rovarevő madaraktól könnyebben elpusztít- 

 tatnak. 



Ezt az eljárást kisértettük meg 1894 őszén mi is az oraviczai erdők- 

 ben. Szőcs Miklós temesvári kú-. erdőfelügyelő úr intézkedése folytán 

 november 22-én egy 30 darabból álló falka sertést hajtottak be a Marilla- 



