211 



tetsző növény is, más körülmény között vagy az eredeti termőföldjétől 

 távolabb, a kertben stb. tetemesen megváltoztatja jellemző alakját és 

 kitüntető bélyegeit, sőt új fajta is szakadhat ki belőle. 



így pl. hazánkban a Comarum palustre már bővebben glandulás, 

 kehely sallangj a hirtelenebben kihegyesedik, de csaknem kopasz leveleért 

 a tőalakhoz csatolandó. Jobban eltér a var. myriotricha,* caule a basi 

 canescenti-pubescente, foliolis supra glabris aut glabratis vei canescenti- 

 pubescentibus, subtus dense breviter villosis, fere tomentosis, incanis, 

 pedunculis abunde glandiüosis, ad Holmiam, Regiomontum, Wologdam,' 

 loco posteriore sepalis sensim longe caudato-acuminatis. Ad Vindornya 

 (Keszth ely) (herb. Haynald !) 



A Pleurospermum Auslriacum L. hazánkban csak Kőszegen, Blat- 

 nitza és a Pienninek völgyeiben, valamint Horvátországban változatlan 

 tőalak, már a Mátra tetején, Selmeczbánya körül (Kálváriahegy, Kisiblye), 

 a Babahegyen Lucsivnánál, a Nagy-Tátrán : a Fehér- és Fekete-viz s Bar- 

 langliget magasabb völgyeiben, a rodnai Ki-aciunelen (Porcius !), a Pietyezát 

 völgyeiben, Bosovics és Stájerlak közt, itt a Ponora-barlang előtt is, pely- 

 heslevelű fajtája nő, a var. pubescens Boeb. (Mathem. és Term. tud. Közi. 

 XY. (1878) köt. 305. 1.) 



A Calla palustris L. Árva megyének Bori nevű mocsaraiban typus- 

 szerű, Kovászna erdeiben (Csató exsicc. !) eltérőbb, foliis maioribus, magis 

 ovato-cordatis, spatha utrinque alba, multo maiore, inferne omnino am- 

 plexicauli, marginibus se-se tegentibus, apice longissime (2cm) cuspidato, 

 spadice maiore (var. amplispatha). In C. palustris L. typo folia magis 

 rotundo-cordiformia, spatha minor, non omnino amplexicaulis. In Silesia 

 (Falkenberg, legit Plosel) varietas bispatha ereseit, stipite spadicis spatham 

 minorem, sed spathse normali similem gerente. 



Mennyire tagozódott mostanáig a Linné idejében monotypicusnak 

 gondolt Caltha palustris, lásd Beck, Verhandl. zool.-botan. GeseUsch. 

 1886. 347), BoRBÁs (Engler, Botan. Jahrbücher, 1887. VIH. 176—78. 1.) és 

 Httth, Monographie der Gattung Caltha (1891) czímű munkájában. 



A tőalak tehát az apróbb bélyegekre nem tekintve, vagy a nagyobb 

 változásokat nem láthatva tetszik emberileg állandónak. 



Ha a geológiai változásokat a múltban nem kutathatjuk, typus vagy 

 tőalak, mai ismeretünk szerint, a legvadabb, vagy az eredeti vad forma 

 kell hogy legyen, a melynek a geológiai formákhoz is legközelebb való- 

 nak kell lenni. De hogy minden növénynek melyik a vad alakja, vájjon 



* Pentaphylloides palustre rubrum, erassis et villosis foliis, Svecicum et 

 hybernum». Pluk. Almagest. 284., Phyt. 212 f, 2, Nestlék, Monogr. de Potent. 

 1816 p. 37, Potentílla palustris h) foliis utrinque villosis, Lehmann, Monogr. gan, 

 Potentillarum 1820, p. 53. 



